ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 року
м. Київ
справа № 2512/183/19
провадження № 51-5038 км 23 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 ,   
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 , 
захисників                                                  ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ( у режимі  
                                                                     відеоконференції),    
засудженого                                              ОСОБА_8 ( у  режимі відеоконференції),         
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_9   на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 06 квітня                     2020 року та  ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 червня 2023 року  у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018160000000972, за обвинуваченням
 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та  жительки АДРЕСА_1 ,  на підставі ст. 89 КК України  раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.187  КК України. 
Зміст оскаржених  судових рішень  і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2020  року  ОСОБА_9 засуджено за  ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6  місяців   з конфіскацією майна.
Зараховано  в строк відбування покарання період  тримання під вартою   з 26.10.2018 по 27.11.2018.
Строк відбуття покарання постановлено  рахувати з моменту фактичного затримання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржуються. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 червня 2023 року вирок місцевого суду залишено  без зміни. 
За вироком суду встановлено, що  ОСОБА_9 вчинила злочин, передбачений                        ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 187 КК України, а саме організацію нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин. 
На початку жовтня 2018 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , дізнавшись про те, що   за адресою: АДРЕСА_2 ,  де проживає сім`я ОСОБА_10 , із якими вона перебувала у дружніх відносинах,  зберігаються гроші в сумі понад                             350 000 грн, маючи хороші організаторські здібності, керуючись корисливим мотивом, діючи з прямим  умислом на незаконне заволодіння цими грошима,  вступила у попередню змову з ОСОБА_8 та особою, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю, на вчинення розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_10 .  
З метою реалізації свого злочинного умислу,  наприкінці жовтня 2018 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_9 , організовуючи вчинення розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_10, призначила ОСОБА_8 та особі, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю,  зустріч в смт. Саврань для вирішення організаційних питань, направлених на огляд будинку АДРЕСА_2 та  прилеглої до нього території, з метою подальшого вчинення вказаними особами розбійного нападу. Отримавши від ОСОБА_9 інформацію про місцерозташування кімнат в будинку, місцезнаходження грошових коштів, а також інформацію про власників будинку, ОСОБА_8 та особа, провадження відносно якої закрито в зв`язку із смертю, для вчинення зазначеного злочину підготували маски з прорізами для очей з в`язаних шапок, рукавички, мотузку, скотч, пластикові хомути, металеву кийку, пістолет та ніж, й визначили день для нападу 23.10.2018.
23 жовтня 2018 року,  ввечері, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , особа, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю, та особа, котра на конфіденційній основі співпрацювала з органами досудового розслідування, з метою вчинення розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_10 виїхали з АДРЕСА_2 , а                    ОСОБА_9 , котра перейняла на себе роль координації дій групи, залишилась їх очікувати за місцем свого мешкання в м. Одесі.     
В той же день, о 23:50 год,  ОСОБА_8 та особа, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю, маючи намір на незаконне заволодіння грошима родини ОСОБА_10, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, разом із особою, яка на конфіденційній основі співпрацювала з органами досудового розслідування, зупинилися в кількох метрах від будинку   ОСОБА_10 та  одягли заздалегідь заготовлені маски з прорізями для очей та рукавички, а також з метою подавлення волі потерпілих під час нападу на них, ОСОБА_8 взяв з собою заздалегідь заготовлену металеву кийку, а особа, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю - пістолет марки «Zогакі» моделі «925 - UК»,                                 № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А.,  13 патронів з маркуванням Теrеn - 3,9 мм, Сова, Sаfагі-Р, та пішли до будинку   ОСОБА_10 , де через паркан проникли на подвір`я, підійшли до будинку,  відчинили двері  з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 та його дружину ОСОБА_11 , які на той час знаходились у будинку та бачили незаконні дії ОСОБА_8 та особи, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю, сприйнявши побачене та отриману інформацію, як незаконне проникнення до їх житла з метою вчинення розбійного нападу та як реальну загрозу їхньому життю. Проте, ОСОБА_8 та особа, провадження щодо якої закрито в зв`язку із смертю, 24.10.2018 о 00:10 год.  були затримані правоохоронцями на  місці вчинення злочину.   
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_9  просить скасувати судові рішення та призначити  новий розгляд в суді першої  інстанції. 
Зазначає, що  її вина у вчиненні інкримінованого злочину не доведена поза розумним сумнівом  тому, що  не доведено: факт організації нею злочину, наявність попередньої змови із іншими співучасниками, а також факт застосування  до потерпілих насильства, небезпечного для життя чи здоров`я або погрози застосування такого насильства, яке є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони  розбою.  
Вказує, що в основу вироку покладено недопустимі докази, зокрема, протокол про результати проведення НСРД від 06 листопада 2018 року, оскільки на відео зазначена дата « 2012 рік»,  а рапорт  не відкривався стороні захисту в порядку               ст. 290 КПК України.
Також стверджує, що в діях свідка  ОСОБА_12 наявні ознаки провокації злочину з боку правоохоронних органів. 
В свою чергу, апеляційний суд на допущені місцевим судом порушення увагу не звернув,  не розглянув заявлені стороною захисту клопотання, повторно докази не дослідив, а також  не перевірив  доводи апеляційних скарг та не зазначив в ухвалі мотивів, з яких виходив при залишенні скарг без задоволення, як  вимагає ст. 419 КПК України.
Крім того, 02.06.2023 провів апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої ОСОБА_9 , котра  не була належним чином повідомлена про дату,  час й місце розгляду, так як  перебувала на службі в ЗСУ. 
Посилається на невідповідність оскаржуваних судових рішень вимогам ст. 370 КПК України через їх незаконність,  необґрунтованість та невмотивованість.  
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу засудженої підтримав повністю  та просив задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги сторони захисту, заперечувала проти її задоволення. 
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні  вважали, що скарга засудженої підлягає до задоволення. 

 
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу
Мотиви  Суду  
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону.  
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності,  допустимості,  достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Висновки  про доведеність винуватості ОСОБА_9   у вчиненні  кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.27 ч. 3 ст. 187  КК України, та правильність кваліфікації її дій,  суд першої інстанції зробив із додержанням  ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення  апеляційні  скарги обвинуваченої та її захисника, в частині встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції  дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
Суди зазначили, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю доведена: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який  пояснив, що    ОСОБА_9 є знайомою його сім`ї та періодично приїжджала до них у гості. Від працівників поліції він дізнався про організацію розбійного нападу на його сім`ю, в момент якого він, його дружина та оперативні працівники поліції знаходилися у ванній кімнаті в будинку й бачили на камерах як, вночі, в  його двір зайшли троє чоловіків та проникли в будинок, в цей час пролунав вибух, працівники поліції затримали нападників, у них  вилучили пістолет, набої, скотч, металеву трубу, балаклави, стяжки, газовий балончик. Наступного дня, біля гаражу, він виявив великий ніж, який  передав працівникам поліції;  аналогічними показаннями потерпілої  ОСОБА_11 ; показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі були понятими при проведенні слідчих дій в смт. Саврань Одеської області та  підтвердили, що приблизно о 00:00 год,  троє невідомих проникли на територію домоволодіння потерпілого, де працівники поліції затримали двох з них  та вилучили стяжки, ніж, травматичний пістолет, який був споряджений набоями з резиновими кулями, а одного з нападників затримали в полі, оскільки він тікав; показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що на початку                  жовтня 2018 року йому зателефонувала ОСОБА_9 та просила, щоб він взяв їх знайомого ОСОБА_15 й запропонувала зустрітись з приводу заробітку. Під час зустрічі,   ОСОБА_9 запропонувала їм скоїти розбійний напад на жителів                          смт. Саврань.  ОСОБА_15  погодився, а свідок відповів, що подумає та 17.10.2018  звернувся до поліції з приводу підготовки до злочину. 18.10.2018 ОСОБА_15 зі своїм знайомим ОСОБА_8 заїхали до нього додому та всі разом  поїхали в                      смт. Саврань, де на них  чекала ОСОБА_9 та показувала  будинок, на господарів якого   пропонувала   скоїти розбійний напад. Через декілька днів вони їздили  до ОСОБА_9 , щоб уточнити деталі нападу. 23.10.2018 вони втрьох на автомобілі виїхали в смт. Саврань Одеської обл. для скоєння розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_16 .  Приїхавши вночі до будинку потерпілих,  вони втрьох зайшли в двір, підійшли до дверей будинку та в цей час відбулось затримання, у   ОСОБА_15 був пістолет, а у ОСОБА_8 - ніж; даними протоколу про результати аудіо-відеоконтролю особи від 06.11.2018 з відеозаписом до нього підтверджено, як 18.10.2018 біля будинку                   ОСОБА_9 відбулась зустріч останньої з ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , в ході якої ОСОБА_9 розповіла  про наявність в будинку ОСОБА_10 грошей, розпорядок дня сім`ї (коли вони вдома, а коли на роботі),  а також пояснила обстановку біля будинку, розташування собаки, надійність вхідних дверей, місцерозташування кімнат; даними протоколу про результати аудіо-відеоконтролю  особи від 06.11.2018 та  аудіозаписами, встановлено, що 23.10.2018 приблизно о 19:00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 на автомобілі виїхали з АДРЕСА_2 для скоєння розбійного нападу на потерпілих. Під час  поїздки вони  обговорювали свої дії під час нападу, пояснювали, хто які предмети взяв та як буде їх застосовувати; протоколом огляду місця події від 24.10.2018  зафіксовано обстановку домоволодіння АДРЕСА_2 на момент вчинення злочину; даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.10.2018 , згідно якого   ОСОБА_15 було затримано в АДРЕСА_2 , при затриманні  у нього виявлено та вилучено пістолет «Zoraki 925» № НОМЕР_1 з магазином, який споряджений 13 набоями з маркуванням Teren-3, 9 мм, Сова, Sаfагі-Р; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.10.2018 згідно якого за тією ж адресою було затримано ОСОБА_8 , при затриманні у нього виявлено та вилучено металеву трубу, хомути пластикові, шапку з отворами для очей, рукавички, складний ніж; даними висновку  експерта №945-Б, згідно якого пістолет марки «ZORAKI» моделі «925-UK» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм являється нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю - самозарядним виготовленим промисловим способом; сім з наданих на дослідження патронів являються боєприпасами, патронами калібру 9 мм; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2018, відповідно до якого свідок   ОСОБА_12 впізнав на фото №2 ОСОБА_9 , яка в жовтні 2018 року надала інформацію про сім`ю ОСОБА_10 з метою заволодіння їх майном; протоколом пред`явлення особи для впізнання  від 31.10.2018, відповідно до якого ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_9 , яка в жовтні 2018 року зустрічалась та розмовляла з його знайомим з приводу скоєння  розбійного нападу; даними протоколу слідчого експерименту від 16.01.2019 за участю ОСОБА_8 , в ході якого  він розповів та на місці детально показав обставини вчинення злочину; а також іншими доказами. 
Доводи засудженої ОСОБА_9 про те, що дослідженими місцевим судом доказами не  доведено факту попередньої змови та  організації нею злочину   були предметом належної перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.  
Згідно з ч. 3 ст. 27 КК України організатором є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. 
Суди достовірно встановили,  що саме ОСОБА_9 єдина з усіх обвинувачених була знайома з родиною потерпілих ОСОБА_10. Вона, з метою вчинення розбійного нападу на них, ініціювала зустріч з свідком   ОСОБА_12 та                     ОСОБА_15 (кримінальне провадження щодо якого закрито у зв`язку із смертю),   під час якої розповіла про наявність у ОСОБА_10 великої суми грошей (приблизно 350-400 тис. грн), розташування кімнат в будинку, надійність вхідних дверей, наявність на подвір`ї собаки, розпорядок дня сім`ї, присутність поряд з будинком сусідів. Крім того, ОСОБА_9 їздила з АДРЕСА_2 , де показувала обвинуваченому ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , а також свідку ОСОБА_12 місцезнаходження будинку потерпілих, що узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 . Наведені обставини підтверджують, що ОСОБА_9 ініціювала, спланувала, керувала підготовкою та спрямовувала всю злочинну діяльність співучасників злочинної групи, тобто виконувала роль організатора. 
Внаслідок цього, дії виконавців були узгодженими та послідовними, чітко    визначено об`єкт нападу, підшукано знаряддя (пістолет, ніж, металеву трубу, пластикові хомути, шапку з отворами для очей, рукавички), розподілено ролі кожного з учасників.                        
Твердження  ОСОБА_9   про те, що в момент нападу вона  перебувала за місцем  свого проживання у м. Одесі та мала алібі  не заслуговують на увагу тому, що як  вірно встановили суди  вона є організатором злочинної групи і не обов`язково щоб  вона, як  керівник учинення злочину, була на місці злочину. ОСОБА_9 своїми діями організувала та скерувала його вчинення, тобто безпосередньо забезпечила виконання співучасниками об`єктивної сторони складу інкримінованого їм злочину.   
Стосовно доводів засудженої ОСОБА_9 про недоведеність застосування  до потерпілих насильства, небезпечного для їх життя чи здоров`я або погрози застосування такого насильства, яке є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони  розбою, слід зазначити таке.   
Розбій з об`єктивної  сторони  вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.  
Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.
Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. 
Для кваліфікації діяння за ст.187 КК України  не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.
Розбій - усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном. 
Отже, виконавці - ОСОБА_8 та особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку зі смертю, проникнувши на територію домоволодіння потерпілих та відчинивши двері в будинок, із заздалегідь заготовленими знаряддями для вчинення кримінального правопорушення, розпочали напад з метою заволодіння чужим майном, тим самим виконали об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 187 КК України, тобто вчинили розбій, який вважається закінченим саме з моменту нападу.
Організатор  підлягає кримінальній відповідальності за відповідною частиною               ст. 27 КК України, і тією статтею (частиною статті) Особливої частини  цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем                     ( ч. 2 ст. 29 КК України).
Засуджена скаржиться на те, що в основу вироку покладено недопустимі докази,   зокрема, протокол про результати НСРД від 06 листопада 2018 року через те, що на відеозаписі до нього зазначена дата «2012 рік». 
Суд апеляційної інстанції перевіряв аналогічні доводи сторони захисту  про недопустимість доказів у провадженні та не встановив порушень, про які стверджував захист. 
Апеляційний суд зазначив, що згідно рапорту  старшого о/у Одеського управління ДВБ НП України ОСОБА_17 від 25.10.2019, на відеозаписі, який є додатком до протоколу НСРД - аудіо-, відео-контролю за   ОСОБА_9 та особою, провадження щодо якої закрито у зв`язку зі смертю,  було помилково зазначено дату 01.12.2012, проте  дійсною датою проведення зустрічі та зазначеної НСРД є  18.10.2018.В ході апеляційного розгляду було встановлено, що мала місце технічна помила, яка   є несуттєвою та  не впливає на допустимість як доказу протоколу за результатами НСРД.  
Той факт, що сторона захисту ознайомилась   із зазначеним вище рапортом під час судового розгляду кримінального провадження не свідчить про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, оскільки рапорт не є доказом, в розумінні ст. 84 КПК України,  тому твердження  засудженої про протилежне  теж  неприйнятні.  
Доводи касаційної скарги ОСОБА_9 щодо провокації злочину правоохоронними органами належно перевірив суд  апеляційної інстанції, який дійшов переконливого висновку про відсутність у діях свідка ОСОБА_12 ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами. 
Згідно практики ЄСПЛ, застосування особливих методів ведення слідства - зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.
Для  визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів. 
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину крім відомостей, передбачених          ст. 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час НСРД провокування особи на вчинення злочину. Цих вимог прокурором було дотримано, що підтверджено постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області   ОСОБА_18 від 18.10.2018 про надання дозволу на НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину за участю свідка ОСОБА_12 .
Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком місцевого суду про  відсутність в діях свідка ОСОБА_12  ознак провокації чітко встановив, що        ОСОБА_12 був залучений прокурором до проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину після отримання інформації від останнього про підготовку вчинення розбійного нападу. В процесі проведення зазначених вище негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) він займав пасивну позицію, будь-якого тиску на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особу, провадження щодо якої закрито у зв`язку зі смертю, не вчиняв, приймав участь в обговоренні того, хто які предмети взяв, порядку дій під час нападу та застосування насильства стосовно потерпілих осіб. Таким чином, такі дії не призвели до підбурювання.
Щодо доводів  ОСОБА_9 про те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час й місце апеляційного розгляду, який відбувся 02.06.2023 за її відсутності, так як  вона перебувала на службі в ЗСУ,   слід зазначити таке. 
Частиною 4 статті 405 КПК України чітко регламентовано, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається. 
Заслуговує на увагу те, що про дату, час та місце судового засідання, яке мало  відбутися 02.06.2023 о 10:00,  обвинувачена ОСОБА_9 була завчасно повідомлена.  Однак,  в судове засідання вона не з`явилася та про поважні причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила, жодних клопотань про відкладення не надсилала. ЇЇ участь у апеляційному розгляді не була обов`язковою з огляду на ч. 4 ст. 401 КПК України. Крім того,   ОСОБА_9 неодноразово   брала участь в судових засіданнях під час апеляційного розгляду, який був досить тривалим (майже три роки) та неодноразово відкладався за клопотанням сторони захисту.  
Суд апеляційної  інстанції, діючи з дотриманням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, з`ясовував думку сторін, щодо можливості проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченої, яка не прибула в судове засідання, врахував те, що жодних доказів, які б підтверджували факт про проходження ОСОБА_9 військової служби  не було,  здійснив розгляд за участю захисника. Тому порушень вимог КПК України та права обвинуваченої на захист під час апеляційного розгляду  не встановлено.
Заслуговує на увагу і той факт, що відповідно до наявних у  матеріалах кримінального провадження даних з військової частини НОМЕР_2 ,  ОСОБА_9 була призвана на військову службу  за контрактом лише  з 29 липня 2023 року, тобто після  завершення  апеляційного розгляду.  
Доводи  засудженої про те, що апеляційний суд проігнорував клопотання сторони захисту та повторно докази не дослідив, є безпідставними. 
Нормами ст. 404 КПК України чітко регламентовано,  що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що сам факт незгоди сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом (до прикладу, постанови ВС у справах № 752/9070/18, №698/937/13). 
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі заявляв клопотання  про   повторне  дослідження доказів через неправильну, на його думку, їх оцінку місцевим судом. Апеляційний суд належним чином відреагував на вказане клопотання, із дотриманням вимог ст. 350 КПК України розглянув його та з огляду на те, що сторона захисту не наводила жодних  обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених частиною третьою статті 404 КПК  України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, правомірно відмовив у повторному їх   дослідженні, про що постановив мотивовану ухвалу від 02.06.2023.
Обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій статтею 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.
При цьому, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційних скарг  сторони захисту  та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України  мотиви на їх спростування.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином  вмотивованою, вона в повній мірі відповідає  вимогам статей 370, 419 КПК України, тому  касаційні доводи  засудженої  в цій частині теж неприйнятні.
Матеріали провадження не містять даних про істотні порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування  судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженої  немає.
Беручи до уваги викладене, а також, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни. 
З цих підстав Суд ухвалив: 
Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року та  ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 червня 2023 року  щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                              ОСОБА_3