П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5206/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Капинос О.В.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
14 травня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУПФУ в Житомирській області), в якому просила:
-визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати додаткової пенсії відповідно до ст.51, ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен повний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, починаючи з 01.01.2021, з урахуванням заробітних плат за 2018-2020 роки;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, віднесеним до категорії 3, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, ч.2 ст.56 Закону із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен повний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, починаючи з 01.01.2021, з урахуванням заробітних плат за 2018-2020 роки.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1  у перерахунку пенсії відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку, з 01.01.2021.
В іншій частині позову відмовлено.
11.08.2022 позивач, в порядку ст.383 КАС України звернулася до суду з заявою про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинені на виконання рішення суду щодо ненарахування та виплати пенсії відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести нарахування та виплату грошових коштів згідно рішення суду про здійснення нарахування та виплати пенсії відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку.
За результатами розгляду заяви, Житомирський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання судового рішення та постановив ухвалу від 15 вересня 2022 року, якою визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №240/5206/21 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №240/5206/21 про здійснення нарахування та виплати пенсії відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку.
В подальшому, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду  від 06 листопада 2023 року задоволено заяву позивача, подану в порядку ст.382 КАС України та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати звіт про виконання судового рішення від 04.08.2021 у справі №240/5206/21 протягом 30-ти днів з дня отримання копії даної ухвали.    
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від  13 лютого 2024 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про виконання судового рішення від 04.08.2021 у справі №240/5206/21 та відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу за результатами розгляду звіту про виконання судового рішення від 04.08.2021 у справі №240/5206/21.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви.
Апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що наданий відповідачем звіт, свідчить про виконання судового рішення у даній справі, а відтак підстави для його неприйняття відсутні. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За приписами ч.2,3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Ст.370 КАС України  унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,-за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
За приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого       статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Ч.1  ст.255 КАС України  врегульовано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Положеннями частини першої  статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, особа яка вважає, що суб`єктом владних повноважень не виконується, прийняте на її користь судове рішення, має право звернутися до суду, який ухвалив це рішення, з заявою про встановлення судового контролю.
Частиною другою статті 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу   (ч.8  ст.382 КАС України).
Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положення КАС України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, а відтак встановлення такого контролю можливе як одночасно із задоволенням відповідного позову, так і шляхом постановлення окремої ухвали із вказаного питання.
Як свідчить зміст заяви про встановлення судового контролю, підставою для подання останньої зазначено те, що перерахунок пенсії позивача, не відповідає висновкам судового рішення від 04 серпня 2021 року  у справі №240/5206/21. 
Суд першої інстанції, посилаючись на те, що за невиконання вищезазначеного судового рішення, державним виконавцем, на відповідача  накладено штраф, а також виходячи із того, що в основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати звіт про виконання судового рішення від 04.08.2021 у справі №240/5206/21  (ухвала від 06.11.2023).  
Як слідує із поданого відповідачем звіту, розмір пенсії ОСОБА_1 , який обчислений з 01.01.2021, становить 2100,00 грн. в т.ч.:
-1459,28 грн. - основний розмір пенсії;
-343,68 грн. - доплата на виконання рішення №240/5206/21 за стаж понад 15 років, тобто 32 % за стаж 32 роки понад 15 років для жінок від мінімального розміру пенсії для працюючих пенсіонерів, тобто 1074,00 грн.;
-113,88 грн.-додаткова пенсія, як особі віднесеній до потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії;
-183,16 грн.-доплата до мінімальної пенсійної виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251, тобто до 2100,00 грн.
З 06.09.2022 ОСОБА_1 є непрацюючою особою, тому після подальших перерахунків розмір її пенсії, як непрацюючої особи, на виконання рішення №240/5206/21 становить 8907,50 грн. в т.ч.:
-2295,09 грн.-розмір пенсії;
-384,91 грн.-доплата для того, щоб розмір пенсії не був нижчим, ніж 40% мінімальної заробітної плати відповідно до статті 28 Закону №1058;
-440,00 грн.-доплата до мінімального розміру пенсійної виплати 3120 грн. з 01.03.2023 відповідно до пункту 7 Постанови № 168;
-711,62 грн.-доплата на виконання рішення №240/5206/21 за 34 роки стажу понад 15 років (34%*2093 грн.- прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність);
-113,88 грн.-додаткова пенсія, як особі віднесеній до потерпілих 3 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС;
-4962,00 грн.-підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному на виконання рішення суду № 240/25384/22.
Доплата на виконання рішення суду, з урахуванням фактично виплачених коштів, в сумі 1573,38 грн. зарахована на поточний рахунок позивача в жовтні 2023 року.
З 01.10.2023 пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням доплати за кожен рік стажу понад 15 років, на виконання рішення суду.
За наслідками розгляду вказаного звіту, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем виконано рішення суду від  04 серпня 2021 року  у справі №240/5206/21.
Однак, на переконання представника позивача, суд першої інстанції всупереч правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі №560/675/17 помилково взяв за основу в оскаржуваній ухвалі застосовану відповідачем розрахункову величину для обрахунку пенсії ОСОБА_1 , розмір прожиткового мінімуму для осіб, які витратили працездатність встановлений Законом України "Про державний бюджет" на 01.01.2023 року, а не розрахункову величину у вигляді заробітку позивача, як де вимагають положення ч. 2 ст. 56 Закону №793, в редакції станом на 07.02.2003 року чим було грубо порушено вимоги матеріальною та процесуальною права.  
При цьому, представник позивача вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не врахував положення ч. 2 ст. 56 Закону №793 в редакції станом на 07.02.2003 року, яка не передбачала застосування саме середньомісячного заробітку для обрахування пенсій відповідно до вказаної норми Закону. Відповідно за таких обставин положення статті 64 Закону № 1788 до спірних правовідносин у вказаній справі не можуть бути застосовані. Крім того, пенсія призначена відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 793 є додатковою, а не основною пенсією, а тому для її обрахунку не можуть бути застосовані положення Закону № 1788.  
В той же час, згідно наданого представником позивача розрахунку, доплата на виконання рішення №240/5206/21 за понаднормовий стаж повинна становити 8147,87 грн., виходячи з наступної формули: 2349,10 грн. (середній заробіток на момент призначення пенсії) *12 місяців*0,01 (1відсоток) *29(кількість понаднормових років) =8174,87 грн.
В свою чергу, колегія суддів такі доводи вважає необгрунтованими та безпідставними.
Як  було зазначено вище, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років для жінок, але не вище 75% заробітку, з 01.01.2021.
В той же час, як свідчить мотивувальна частина вказаного судового рішення, в останній зазначено наступне:
" Частиною другою статті 56 Закону № 796-XII (в редакції, чинній до 11.10.2017) передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
Разом з тим, порядок перерахунку пенсій Законом № 796-XII не визначений, а тому за аналогією закону застосовуються положення Закону № 1058-ІV.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дана розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону № 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
При цьому, суд вважає за необхідне відмітити, що з 01.01.2004, з впровадженням в Україні пенсійної реформи, призначення та перерахунок трудових пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, лише на підставі Закону № 796-ХІІ без врахування положень Закону № 1058-IV є неможливим; і навпаки-застосування окремих положень Закону № 1058-IV не є перешкодою до використання до цієї категорії осіб при обрахунку пенсії Закону № 796-ХІІ".
Отже в самому ж рішенні, на виконання якого здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , вказано, що останній має здійснюватись з врахуванням норм Закону № 1058-IV, оскільки без таких перерахунок буде неможливим. 
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 07.02.2003 відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення" при стажі роботи 27 років зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796) з урахуванням заробітної плати за 12 місяців за період з 01.01.2001 по 31.12.2001 відповідно до ст. 57 Закону № 796 .
При призначенні пенсії,  враховано вимоги ст. 56 Закону №796 та призначено пенсію у розмірі 67% заробітку за стаж понад 15 років (55% за 15 років стажу + 12% за стаж понад 15 років).
За бажанням ОСОБА_1 на підставі її заяв від 31.01.2007 № 417, від 15.02.2008 №1624 заробітна плата врахована за 60 місяців період з 01.01.1995 по 31.12.1999 згідно довідки про заробітну плату від 12.12.2006 № 2255 та з 01.07.2000 по 31.01.2008 за даними системи персоніфікованого обліку.
Заробіток ОСОБА_1 за 151 місяць становить 34254,20 грн., а середньомісячний заробіток становить 226,85 грн. (34254,20 грн.:151).
Стаж позивача станом на 01.01.2021 року складає 47 років 10 місяців 24 дні.
Розмір доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог статті 28 Закону № 1058 до перерахунку на виконання рішення у справі №240/5206/21 становив 289,98 грн.(1074 грн.х27%)
В подальшому, на виконання рішення суду відповідачем повторно здійснено перерахунок за допомогою функції "Макетна обробка", застосовано аналогію закону відповідно до частини 6 статті 7 КАС України та розмір пенсії збільшено на 32 % за стаж роботи понад 15 років відповідно до статті 28 Закону № 1058 від мінімального розміру пенсії 1074 грн., визначеного для працюючих пенсіонерів та встановлена доплата за понаднормативний стаж в сумі 343,68 грн., що також узгоджується з частиною 2 статті 56 Закону № 796 в редакції, чинній на 01.01.2021, відповідно до якої призначення та виплата пенсій провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.
Як слідує з протоколів перерахунку пенсії позивача, доплата за понаднормовий стаж позивача з 06.09.2022, після виходу на пенсію, нарахована у розмірі 651,91 грн. за 34 роки стажу, з 01.03.2023-у розмірі 711,62 грн.
В той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції, доводи представника позивача про те, що доплата до пенсії за понаднормовий стаж повинна становити 8147,87 грн. нічим не підтверджені.
Поряд з цим, колегія суддів вважає помилковими твердження представника позивача про те, що пенсія призначена з врахуванням частини другої статті 56 Закону № 796-XII є додатковою. 
Щодо посилання представника позивача на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові Верховного Суду у справі №560/675/17, то колегія суддів погоджується, що виходячи із ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди мають  враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак зважаючи на те, що в даному випадку розглядається не спір по суті, а питання пов`язане з виконанням судового рішення, суд повинен враховувати висновки, викладені у рішенні, на виконання якого подано звіт.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відмови в прийнятті звіту, поданого відповідачем.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 370, 383, 382 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.           
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.