ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2024 року
м. Київ
Справа № 148/1245/19
Провадження № 51 - 188 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
та в режимі відеоконференції:
засудженого                                              ОСОБА_6 ,
його захисника                                          адвоката ОСОБА_7 ,        
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020000000211 від 08 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст. 286 ч. 2 КК України, 
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо нього.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 09 травня 2019 року до 04 липня 2019 року включно з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та вказано взяти його під варту з зали суду.
Строк відбування покарання  ОСОБА_6 вказано обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту за цим вироком, а саме з 20 червня 2023 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 4 396 гривень 28 копійок.
Цивільні позови ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишені без розгляду.
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
08 травня 2019 року близько 20 години 20 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «VOLKSWAGEN Toureg», реєстраційний номер Республіки Німеччини НОМЕР_3 , в порушення вимог пп. 2.9 (а) та 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, під час виїзду на автодорогу сполученням «Тульчин - Немирів», в районі готельно-ресторанного комплексу « Вілапарк », що знаходиться поблизу с. Нестерварка Тульчинського району Вінницької області, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 211540», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався головною дорогою в напрямку м. Немирів.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-211540» ОСОБА_12 від отриманих травм загинув на місці пригоди, а водій                ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та був госпіталізований до Тульчинської ЦРЛ.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6  - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено частково.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року щодо  ОСОБА_6 змінено в частині визначення початку строку покарання і строку його попереднього ув`язнення та зазначено, що строк відбування покарання  ОСОБА_6 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 09 травня 2019 року по 04 липня 2019 року та строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання за цим вироком з                 20 червня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року в порядку                             ст. 380 КПК України роз`яснено ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо  ОСОБА_6 та зазначено, що в строк відбування покарання                   ОСОБА_6  зарахований строк з 09 травня 2019 року по 04 липня 2019 року включно.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалу щодо нього і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування касаційної скарги вважає, що судами обох інстанцій допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і його особі внаслідок суворості. Вважає, що судами обох інстанцій безпідставно не визнано ряд обставин такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання, а саме: позитивна характеристика за місцем проживання; наявність повноцінної сім`ї та перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, 2008 року народження; він є єдиним утримувачем та оглядальником своєї матері, яка перенесла інсульт в червні 2022 року, та потребує сторонньої допомоги; він є волонтером і у матеріалах кримінального провадження наявна характеристика, яка підтверджує його активну участь у перевозці та доставці гуманітарних грузів; він надає допомогу військовим та цивільним особам, зокрема надавав допомогу потерпілим від затоплення в Херсонській області; є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра; хворіє; його поведінка після вчинення злочину, зокрема те, що протягом 4 років після скоєння злочину нових кримінальних правопорушень не вчиняв, від суду не ухилявся, до адміністративної відповідальності не притягався, алкогольні напої не вживає. Посилаючись на практику касаційного кримінального суду та Великої Палати Верховного Суду, вважає, що судами обох інстанцій не враховано думки потерпілих щодо призначення йому покарання та те, що їм відшкодовано завдану злочином шкоду. Також вказує на порушення вимог ст. 67 КК України, оскільки судом першої інстанції безпідставно враховано його негативну поведінку під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на стадії судового розгляду як обставину, що обтяжує його покарання. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував його щире каяття, визнання вини, та в сукупності з вищезазначеними обставинами не мотивував необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а суд апеляційної інстанції при перегляді вироку суду першої інстанції не виконав вимоги ст. 419 КПК України щодо доводів апеляційних скарг захисників.     
Заперечення на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
Засуджений та захисник в судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали її обґрунтованою та просили її задовольнити. 
Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за  ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.   
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Крім того, відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України в редакції, яка діяла на день скоєння злочину, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок призначення йому покарання не в мінімальній межі санкції ст. 286 ч. 2 КК України та незастосування до нього ст. 75 КК України не відповідають фактичним обставинам справи і не спростовують висновки судів обох інстанцій щодо призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи рішення щодо виду призначеного ОСОБА_6 покарання за                              ст. 286 ч. 2 КК України, суд першої інстанції  відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідки у вигляді смерті людини, дані про особу ОСОБА_6 , його соціальне становище, вік та стан здоров`я, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 2 КК України, негативну поведінку під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на стадії судового розгляду, те, що на обліку у лікаря - нарколога та психіатра він не перебуває, а також дані досудової доповіді, відповідно до якої ризик вчинення ним кримінального правопорушення оцінюється як високий, а також думки потерпілих щодо можливості призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Щире каяття визнано обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, а вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння - обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання. 
Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив йому основне покарання за                           ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі, належним чином мотивувавши своє рішення в цій частині. 
При цьому, суд першої інстанції у вироку зазначив, що думка потерпілого враховується судом при призначенні покарання, проте вона не є вирішальною для суду при визначенні остаточного покарання, навівши у вироку мотиви, з яких вважав за неможливе виправлення і перевиховання ОСОБА_6 без призначення йому за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді реального позбавлення волі, не встановивши підстав для  застосування до нього ст. 75 КК України. Такий підхід щодо врахування думки потерпілих для призначення покарання відповідає позиції касаційного суду у цьому питанні, оскільки вона має враховуватись в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, а тому доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного врахування практики касаційного суду в цій частині є безпідставними.
Суд першої інстанції не визнавав негативну поведінку ОСОБА_6 під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на стадії судового розгляду обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує його покарання, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також є безпідставними. 
Необґрунтованими є також і доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо порушення вимог ст. 66 КК України через невизнання судом першої інстанції ряду обставин, що пом`якшують його покарання, оскільки усі зазначені ним у касаційній скарзі дані про його особу та обставини були враховані судом при призначенні йому покарання, проте вони не є такими, що відповідно до вимог частини першої цієї статті пом`якшують покарання, а підстав для окремого визнання їх такими, що пом`якшують покарання на підставі частини другої цієї норми, судом встановлено не було.  Відшкодування шкоди всім потерпілим також було враховане судом першої інстанції, проте з врахуванням наслідків у вигляді загибелі особи, які є незворотними, суд обґрунтовано не встановив наявності у ОСОБА_6 окремої обставини, що відповідно до ст. 66 ч. 1 п. 2 КК України пом`якшує його покарання, у зв`язку із чим доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.  
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями                    368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
При розгляді апеляційних скарг захисників суд апеляційної інстанції їх доводи щодо суворості призначеного покарання, перевірив та зазначив в ухвалі підстави, з яких апеляційні скарги в цій частині визнано необґрунтованими. Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що призначення ОСОБА_6 основного покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення на строк 7 років буде необхідним і достатнім для його виправлення та зазначив, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий за скоєння аналогічного злочину, тяжкі наслідки у вигляді загибелі ОСОБА_12 , обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння, а також досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як високий, дійшовши до обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України, проте не в максимальній її межі. 
При цьому апеляційний суд окремо врахував надані стороною захисту документи, які підтверджують надання ОСОБА_6  допомоги по усуненню наслідків повені в місті Херсон та співпрацю з БФ «Бюро ділової інформації» щодо волонтерства, позитивну характеристику за місцем проживання та наявність у нього сім`ї, погодившись, що вони свідчать про позитивні якості ОСОБА_6 , проте не визнав їх достатніми для застосування до нього ст. 75 КК України чи призначення йому  мінімального покарання за санкцією ст. 286 ч. 2 КК України. 
Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі та які, на думку засудженого ОСОБА_6 , давали підстави для призначення йому покарання в мінімальній межі санкції ст. 286 ч. 2 КК України та для застосування до нього положень ст. 75 КК України, судом апеляційної інстанції були належним чином досліджені і враховані при прийнятті рішення. Апеляційний суд зазначив в ухвалі підстави, з яких апеляційні скарги захисників в цій частині  визнані необґрунтованими. 
При цьому, апеляційний суд, врахувавши усі дані та обставини, які з позитивного боку характеризують особу ОСОБА_6 , а також обставину, що пом`якшує його покарання, обґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційних вимог прокурора щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України в максимальних межах санкції цієї частини статті, належним чином мотивувавши своє рішення.  
Разом з тим, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , його поведінку після скоєння злочину, думки потерпілих щодо призначення йому покарання та інші встановлені судами обставини, колегія суддів вважає, що призначене йому судом першої інстанції основне покарання в межах, наближених до максимальної межі санкції частини 2 статті 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.  
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині, що відповідно до ст. 66 КК України визнано судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання.                    ОСОБА_6 має позитивну характеристику за місцем проживання, є постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, має сім`ю, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина 2008 року народження, доглядає за матір`ю, яка через стан здоров`я потребує сторонньої допомоги. Також ОСОБА_6 надавав допомогу по усуненню наслідків повені в місті Херсон та співпрацював з БФ «Бюро ділової інформації» як волонтер. Крім того, в матеріалах провадження є заяви від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 відшкодував їм повністю матеріальну та моральну шкоду і вони просили суд першої інстанції призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України. 
Таким чином, враховуючи усі зазначені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає необхідним пом`якшити призначене засудженому ОСОБА_6   покарання та призначити його в межах, передбачених санкцією ст. 286 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з додатковим покаранням у виді та розмірі визначеному вироком суду першої інстанції.
Саме таке покарання колегія суддів вважає за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України. 
За таких обставин, касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а вирок та ухвала підлягають зміні шляхом пом`якшення засудженому ОСОБА_6 покарання, призначеного за ст. 286 ч. 2 КК України. 
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити призначене засудженому ОСОБА_6 покарання за 
ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки
У решті судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3