П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/65/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бошкова Юлія Миколаївна 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
22 травня 2024 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2024 встановлено судовий контроль за виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 120/65/22 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати протягом 15 днів з дня отримання вказаної ухвали звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 120/65/22.
14.03.2024 до суду надійшов звіт про виконання рішення суду, у якому ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначає, що на виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням відновлено позивачу пенсію з 15.04.2015 по 25.11.2018 призначену згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ), розмір якої склав – 1431,45 грн, в цілому за вказаний період позивачу нараховано – 62077,22 грн.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2024 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 120/65/22-а.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2024 скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відмовити у прийнятті звіту від 13.03.2024 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області:
- подати у десятиденний строк звіт про виконання рішення суду від 22.06.2022 року;
- накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - ОСОБА_2 , відповідальну за невиконання обов`язку стосовно виконання рішення суду від 22.06.2022 по справі № 120/65/22-а, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- визнати поведінку відповідача та його представника в особі ОСОБА_3 , яка підписала звіт від 13.03.2024 щодо подання до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, зловживанням процесуальними правами та застосувати до них заходи, визначені КАС України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що жодний з поданих відповідачем документів не підтверджує виконання рішення суду від 22.06.2022, ні щодо правомірності нарахованої суми, ні щодо проведення виплати несвоєчасно поновленої з вини відповідача пенсії позивачу, ні щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суми несвоєчасно виплаченої пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.
Станом на день подачі апеляційної скарги, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 160/65/22-а належним чином і в повному обсязі не виконане. При цьому, належним виконанням рішення суду є не просто поновлення виплати пенсії у будь-якому розмірі, а як визначено у рішенні від 22.06.2022 - поновити виплату пенсії з урахуванням перерахунку пенсії, що саме і передбачає врахування перерахунку відповідно до Закону №1058-ІV.
Позивач наголосив на тому, що пенсія за минулий час розраховується за тими самими правилами, що й поточна пенсія, а саме відповідно до законодавства, чинного на момент виплати.
Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Аналогічні вимоги передбачені ст.ст. 14, 370 КАС України, ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"
В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.
Встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022, з урахуванням ухвал про виправлення описки, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 15.04.2015 по 25.11.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії та відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплатити недоотриману пенсію за період з 15.04.2015 по 25.11.2018 включно, з врахуванням компенсації втрати частини доходів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
09.02.2024 до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Як слідує із поданої заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, підставою для встановлення такого контролю зазначено, що відповідач повністю ігнорує виконання рішення суду та не провів поновлення та нарахування щомісячної пенсійної виплати за період з 15.04.2015 по 25.11.2018. Також ГУ ПФУ у Вінницькій області не здійснило виплату неотриманої пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018 з одночасним нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою від 22.02.2024 задоволено клопотання представника позивача та встановлено судовий контроль за виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати протягом 15 днів з дня отримання вказаної ухвали звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 120/65/22.
14.03.2024 до суду надійшов звіт про виконання рішення суду, у якому ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначає, що на виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням відновлено позивачу пенсію з 15.04.2015 по 25.11.2018 призначену згідно Закону №2262-ХІІ, розмір якої склав – 1431,45 грн. в цілому за вказаний період позивачу нараховано – 62077,22 грн. Нарахована заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки згідно із ст.8 Закону №2262-ХІІ виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Вказано, що з урахуванням виділених коштів, Головним управлінням проведено виплату заборгованості за судовими рішеннями в сумі 12,5 млн. гривень, що були законної сили за період з 09.07.2020 по 20.09.2020. Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не прийнятий, сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена після його завердження.
Встановлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 пенсійним органом поновлено позивачу пенсію з 15.04.2015 та за період з 15.04.2015 по 25.11.2018 донараховано стягувачу кошти в сумі 62077,22 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №0201014374.
Разом з цим, ухвалене на користь позивача рішення в цій справі станом на даний час в повному обсязі не виконане, адже позивачу не виплачено кошти в сумі 62077,22 грн, донараховані у зв`язку з поновленням виплати пенсії за спірний період з 15.04.2015 по 25.11.2018.
Відповідач вказаного факту не заперечує та наголошує на неможливості виконання судового рішення в цій частині зважаючи на те, що суми пенсії, нараховані на виконання рішень судів, можуть бути виплачені пенсійними органами лише в межах затверджених бюджетних призначень і в Головного управління відсутні необхідні для цього кошти.
Згідно із ч. 1 ст. 71 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" бюджет Пенсійного фонду - це план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" джерелами формування коштів Пенсійного фонду є: 1) надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичне страхування у розмірах, визначених законом, крім частини страхових внесків, що спрямовується до накопичувальної системи пенсійного страхування; 2) інвестиційний дохід, який отримується від інвестування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах; 3) кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом; 3-1) кошти, сплачені виконавчій дирекції Пенсійного фонду за надання послуг з адміністрування Накопичувального фонду та послуг недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення; 4) суми від фінансових санкцій та пені (крім сум пені, сплачених роботодавцем за несвоєчасне перерахування з його вини сум страхових внесків застрахованої особи до накопичувальної системи пенсійного страхування), застосованих відповідно до цього Закону та інших законів до юридичних та фізичних осіб за порушення встановленого порядку нарахування, обчислення і сплати страхових внесків та використання коштів Пенсійного фонду, а також суми адміністративних стягнень, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; 5) суми не прийнятих до зарахування витрат страхувальника за соціальним страхуванням; 6) капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; 7) доходи від реалізації майна, придбаного за рахунок коштів Фонду; 8) благодійні внески юридичних та фізичних осіб; 9) добровільні внески; 10) інші надходження відповідно до законодавства.
За приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Встановлені судом обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду у цій справі в частині виплати позивачу норахованої пенсії в сумі 62077,22 грн, що обумовлюється відсутністю у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати вказаної заборгованості.
При цьому, відповідачем долучено до звіту про виконання рішення суду витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до якого рішення суду від 22.06.2022 №120/65/22-а щодо ОСОБА_4 внесено до відповідного реєстру.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.
При цьому визначальним є те, чи існують достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.
Основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Водночас, прийняття судом рішення про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у даному випадку не вплине на виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, та, відповідно, не відновить його право на отримання присуджених бюджетних коштів.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо підстав для накладення штрафу на керівника територіального управління Пенсійного фонду, сформованої у подібних правовідносинах у постанові від 23.04.2020 при вирішенні справи № 560/523/16.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/16 зазначив, що, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення, та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки часткове невиконання відповідачем рішення суду у цій справі обумовлюється об`єктивними причинами, відсутні підстави для накладення на начальника ГУ ПФУ у Вінницькій області штрафу в порядку, визначеному ст. 382 КАС України.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про прийняття звіту ГУ ПФУ у Вінницькій області про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 120/65/22-а, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.