УХВАЛА

01 квітня 2024 року 
м. Київ

справа №240/24869/23
адміністративне провадження № К/990/9577/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 240/24869/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування наказу, поновлення на посаді,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Житомирській області, у якому просив:
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Житомирській області №   1623 «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 30 грудня 2022 року;
- поновити на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Житомирського районного управління поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 30 грудня 2023 року по сьогоднішній день.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням інших причин пропуску строку на звернення до суду із даним позовом та доказами поважності причин його пропуску.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року, позовну заяву залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
12 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 240/24869/23. Заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направити справу для продовження її розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.
Зокрема, у касаційній скарзі позивач зазначає, що має право на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Отже, предметом розгляду в даній справі,  є наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30 грудня 2022 року №1623 «Про застосування дисциплінарного стягнення».
Перевіривши зміст ухвалених у цій справі судових рішень, доводи касаційної скарги та додані до неї документи, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У силу частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Статтею 123 КАС України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що наказом Головного управління Національної поліції у Житомирській області від 30 грудня 2022 року № 1623 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Того ж дня, ОСОБА_1 ознайомили зі змістом даного наказу, що не заперечується сторонами.
02 січня 2023 року Головним управлінням Національної поліції у Житомирській області прийнято наказ № 3 о/с від 02 січня 2023 року «По особовому складу» про звільнення з 02 січня 2023 року ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції). Зі змістом вказаного наказу ОСОБА_1 ознайомлено, що підтверджується його підписом. 
ОСОБА_1 , не погоджуючись зі спірним наказом, оскаржив його до суду, подавши 22 серпня 2023 року цей позов, тобто через 7 місяців та 21 день після ознайомлення з наказом № 3 о/с від 02 січня 2023 року «По особовому складу».
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що до правовідносин, які склались у цій справі потрібно застосовувати положення абзацу 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту, в редакції Закону Закон України від 15 березня 2022 року №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Закону №    2123-IX ), який ухвалений з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» та який передбачає оскарження наказу про звільнення у 15-ти денний термін з дня ознайомлення з відповідним наказом.
Проте, позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду, оскільки, на його думку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк звернення до суду в відносинах публічної служби.
Верховний Суд зазначає, що питання щодо застосування строків, установлених Дисциплінарним статутом Національної поліції у правовідносинах, що виникли у зв`язку з притягненням поліцейського до дисциплінарної відповідальності, вже досліджувалося Верховним Судом. Зокрема, у справі № 120/7567/22 Суд сформував висновок, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним   законом застосуванню підлягають норми спеціального    закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Вказаний підхід підтримано Верховним Судом в постанові від 31 травня 2023 року у справі №  160/9356/22, від 31 жовтня 2023 року у справі № 400/5692/22, від 25 січня 2024 року у справі № 260/4067/23.
Отже, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин, які склались у цій справі потрібно застосовувати положення абзацу 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту, в редакції Закону № 2123-IX, який передбачає оскарження наказу про звільнення у 15-ти денний термін з дня ознайомлення з відповідним наказом.
А тому, позивач, оскаржуючи наказ в Головного управління Національної поліції у Житомирській області №  1623 «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 30 грудня 2022 року, подавши 22 серпня 2023 року цей позов пропустив строк звернення до суду, встановлений спеціальним законодавством України.
За вказаних обставин, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, повинен був навести поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.
Верховний Суд зазначає, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого Дисциплінарним статутом Національної поліції України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів, зокрема і за участі його адвоката.
Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, залишаючи позовну заяву позивача без розгляду з підстав визнання неповажними причини пропуску строку до суду, вірно застосували положення частини третьої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Отже, доводи позивача, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо неповажності підстав пропуску строку на звернення до суду.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 328, 333 КАС України,
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 240/24869/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування наказу, поновлення на посаді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          М.В. Білак

          О.А. Губська

                                                                                          В.Е. Мацедонська