П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/9214/21
Провадження № 22-ц/4815/631/24

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Першко О.О.
Час, дата і місце проголошення рішення суду першої інстанції: 
(вступна і резолютивна частини) об 11 год. 01 хв.
13 березня 2024 року в м. Рівне 
Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 15 березня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, 
в с т а н о в и в :
       У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі – ТОВ "Рівнетеплоенерго") пред`явило до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 57 033 гривень. Позов мотивовано тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює надання послуг з централізованого опалення до житлового приміщення на АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Проте відповідач не оплачує послуги з централізованого опалення, внаслідок чого за нею станом на 01 березня 2021 року утворилась спірна заборгованість.
       Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 липня 2021 року позов було задоволено. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 57 033 гривні та судовий збір в розмірі 2 270 гривень.
       Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено.
       Заочне рішення скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2024 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 41 998,85 гривень та судовий збір в розмірі 1 671,62 гривню.
       В задоволенні решти позову ТОВ "Рівнетеплоенерго" відмовлено.
       Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача в межах позовної давності, а саме з квітня 2017 року по листопад 2021 року. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з грудня 2009 по березень 2017 року суд відмовив у зв`язку зі спливом позовної давності. При цьому відхилив доводи відповідача про те, що її квартира була відключена від мереж централізованого опалення, оскільки не надано доказів дотримання процедури, передбаченої як Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, так і Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Також визнав недостовірними показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з того приводу, що квартира відповідача відключена від мереж централізованого опалення.
       На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної зазначалось про неврахування судом того, що з 2009 року та по теперішній час у квартирі відповідача відсутнє централізоване опалення від ТОВ "Рівнетеплоенерго", а обладнано індивідуальну (автономну) систему теплопостачання. Дозвіл на встановлення автономного опалення отримано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2009 року. При цьому визнано неправомірними дії міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання у відмові ОСОБА_1 про надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання і влаштування індивідуальної системи теплопостачання. Також зобов`язано управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (міжвідомчу комісію з розгляду питань відключення від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання) надати дозвіл на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання. Також судом не враховано, що відповідачем не укладався договір з ТОВ "Рівнетеплоенерго", оскільки вона не потребувала послуг. При цьому твердження позивача про те, що їй було зроблено пропозицію щодо укладення договору шляхом розміщення пропозиції в газеті "Рівне вечірнє" та "Сім днів" вважала безпідставними, адже за принципом свободи договору сторона не може бути примушена до укладення договору. Вважала показання свідків, які підтвердили в судовому засіданні відсутність централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирі, належними та допустимими доказами.
       З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 41 998,85 гривень і судового збору в розмірі 1 671,62 гривні та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
       У поданому відзиві позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Стверджував, що рішення судів підтверджують самовільне втручання в систему теплопостачання, недотримання процедури відключення квартири АДРЕСА_2 . Крім того, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2009 року у справі №2а-5540/09, на яку посилається відповідач, було скасовано та прийнято нову постанову Львівським апеляційним адміністративним судом 17 липня 2012 року, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постанова апеляційного адміністративного суду набрала законної сили в день прийняття. Зважав позивач й на те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 31 січня 2020 року в справі № 490/12476/16-ц самовільне відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. До того ж відповідач вчиняла дії, які підтверджують факт користування послугами та визнання заборгованості, а саме справляла плату за послуги в грудні 2016 року в розмірі 244,75 гривень, в квітні 2017 року -270 гривень. Також за особовим рахунком № НОМЕР_2 ОСОБА_1 в період з 23 листопада 2015 року по 30 квітня 2017 року нараховано субсидію в розмірі 9 919,26 гривень. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
       Частиною другою статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
       У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Відповідно до абзацу шостого частини третьої статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
       Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
       Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) (чинних в період, за який обліковується заборгованість), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
       Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
       Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
       Судом попередньої інстанції встановлено, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення у належну ОСОБА_1 квартиру на АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).
       Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2009 року у справі № 2а-5540/09 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання у відмові ОСОБА_1 про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і влаштування індивідуальної системи теплопостачання. Зобов`язано Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (міжвідомчу комісію з розгляду питань відключення від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання) надати дозвіл на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання.
       Згодом постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/25453230) постанову Рівненського міського суду від 02 жовтня 2009 року у справі № 2а-5540/09 скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       В подальшому, 30 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася із заявою до ТОВ "Рівнетеплоенерго", в якій просила направити комісію, яка б засвідчила відсутність централізованого теплопостачання.        Тотожну заяву було подано відповідачем й 02 листопада 2023 року до Житлово-комунального підприємства "Сонячне" (далі – ЖКП "Сонячне").
       23 листопада 2023 року за № 02-05/2484 ОСОБА_1 було надано роз`яснення з приводу проведення нарахувань за надання послуг теплопостачання.
       Між тим, відповідачем не спростовано, що за її особовим рахунком № НОМЕР_2 в період з 23 листопада 2015 року по 30 квітня 2017 року нараховано субсидію в розмірі 9 919,26 гривень.
       З оборотної відомості за період з грудня 2009 року по лютий 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 видно, що відповідачем частково здійснювалась оплата за послуги в грудні 2016 року в розмірі 244,75 гривень, в квітні 2017 року в розмірі 270 гривень, внаслідок чого станом на 01 березня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 57 033 гривень.
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 41 998 гривень за період з квітня 2017 року по лютий 2021 року. Тобто в межах позовної давності, про що заявлено ОСОБА_1 і який продовжувався Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".
       Всупереч доводам ОСОБА_1 її квартира не відключена від систем (мереж) централізованого опалення та постачання гарячої води у встановлених Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169, або ж Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. 
       У зв`язку з чим підстав для несплати вартості наданих послуг не виникло.
       Разом з тим самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.
       Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц, від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17, від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17.
       Постанову Рівненського міського суду від 02 жовтня 2009 року в справі 2а-5540/09 скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року. Тобто судове рішення, на яке посилається заявники, є нечинним та не породжує жодних юридичних прав та обов`язків. 
       Посилання у апеляційній скарзі на відсутність укладеного договору на постачання теплової енергії як на підставу відмови у позові не спростовують висновків суду, оскільки факт відсутності договору про надання послуг не є підставою для звільнення від оплати послуг.
       Такий висновок ґрунтується на усталеній судовій практиці, що відображена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 635/6246/15-ц, від 03 грудня 2019 року в справі № 216/6655/15-ц, від 14 лютого 2018 року в справі № 462/6393/15-ц, від 03 жовтня 2018 року в справі № 344/7206/16-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.
       За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Колегія суддів також бере до уваги те, що ОСОБА_1 скористалась правом на одержання субсидії для відшкодування витрат на оплату наданих ТОВ "Рівнетеплоенерго" послуг, а також двічі справляла грошові кошти на погашення заборгованості. 
       Тобто цими діями споживач фактично виявив волю на встановлення з ТОВ "Рівнетеплоенерго" правовідносин у сфері теплопостачання. 
       Згідно з оборотною відомістю по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 нарахування проводились з розрахунку опалювальної площі в 43,6 м2 і однієї зареєстрованої в квартирі особи. Правильності нарахувань, кількості зареєстрованих осіб в квартирі, опалювальної площі, не відповідачем не спростовано. 
       Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Проте будь-яких доказів та аргументів, що спонукали б відмові в задоволенні позову відповідач не надала, а матеріали справи не містять.
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
       Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надала, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом не було здобуто.
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду попередньої інстанції.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2024 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич
       
Судді:                         Н.М. Ковальчук
                                                                               
                                                                        С.В.Боймиструк