Справа № 446/1289/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 22-ц/811/353/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                09 квітня 2024 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю: представника відповідача – 
ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Котормус Т.І. від 15.01.2024 року – залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 1514 грн.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України прийняти постанову про повне скасування ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року про залишення без розгляду заяви про відвід судді Котормуса Т.І. та про накладення на позивача штрафу в розмірі 1514 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року, якою заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Котормус Т.І. залишено без розгляду, повернуто апелянту.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги в частині застосування ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року заходів процесуального примусу у виді штрафу, позивач ОСОБА_2 зазначав, що суд порушив норми міжнародного права, які є частиною національного законодавства, а саме ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та рішення Європейського суду від 15 липня 2010 року у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» (заява №16695/04).
Наголошує, що думка судді, викладена у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо накладення штрафу, є повністю необгрунтованою, надуманою, порушує норми матеріального права, зокрема ч.2 ст.19 Конституції України, та норми процесуального права, відтак, свідчить про упередженість судді та відсутність у нього доброчесності (доброго відношення до позивача).
Додає, що думка судді про те, що позивач мав заявити одну заяву про відвід з різними підставами одразу, повністю абсурдна, оскільки самі заяви про відвід судді виникли у позивача після відповідних консультацій та поки суддя був у нарадчій кімнаті, вирішуючи заяву про відвід, заявлену вдруге.
Апелянт звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає того, що позивач мав заявити одну заяву про відвід і одразу подумати наперед всі майбутні підстави для відводу, оскільки заява про відвід може виникнути в учасника справи спонтанно, залежно від ходу процесу.
Вважає, що суддя безпідставно його оштрафував, чим грубо порушив закон, зокрема норми частини другої статті 19 Конституції України.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив справу розглядати у його відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Підстави та порядок застосування заходів процесуального примусу визначені статтею 143 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. 
Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (ч.2 ст.143 ЦПК).
Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст.144 ЦПК).
Частиною першою статті 148 ЦПК України визначено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Частиною другою статті 148 ЦПК України передбачено, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали суду про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків (ч.6 ст.148 ЦПК).
Відповідно до вимог ч.4 ст.148 та ч.1 ст.389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.
Вимоги щодо заяви про відвід встановлені статтею 39 ЦПК України.
Так, зокрема, частиною третьою статті 39 ЦПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Згідно з частиною п`ятою статті 39 ЦПК України, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.
Крім того, статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Частиною четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
З матеріалів справи встановлено, що провадження в даній справі відкрите ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року, підготовче засідання призначене на 15 січня 2024 року о 10:00 год.
25.12.2023 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про відвід судді Котормуса Т.І., який ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року визнано необґрунтованим, та ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Самсіна М.Л. від 08 січня 2024 року, визначеного у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, в задоволенні заяви про відвід – відмовлено.
12.01.2024 року позивач ОСОБА_2 повторно подав заяву про відвід судді Котормуса Т.І., у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року та попереджено про недопустимість зловживання процесуальними правами і роз`яснено наслідки такого зловживання, зокрема, застосування заходів процесуального примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України.
Після проголошення вказаної ухвали суду, позивач знову заявив в усній формі відвід судді, заявлення якого суд визнав зловживанням процесуальним правом на відвід, метою якого є перешкоджання розгляду справи. 
Враховуючи наведені вище норми процесуального закону та вимоги частини четвертої статті 44 ЦПК України про обов`язок суду вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, а також те, що суд визнав дії позивача по заявленню необґрунтованих відводів судді зловживанням процесуальним правом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність встановлених процесуальним законом підстав для застосування до позивача заходів процесуального примусу у виді штрафу, передбаченого частиною першою статті 148 ЦПК України, у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму, урахувавши характер допущеного позивачем зловживання процесуальним правом та особу позивача, який є особою з інвалідністю третьої групи.
Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року про застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 1514 гривень – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                        А.В. Ніткевич