ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 лютого 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/13332/21
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/18/24

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: представника ОСОБА_1 – адвокат Ніколаєв Віктор Олександрович,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2023 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 05.01.2023, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 р. представник ОСОБА_1 – адвокат Ніколаєв В.О. звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» (далі за текстом – ТОВ «Альфа-Лізинг Україна»), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог (арк. 188-189 т. 1), просив стягти на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 1453637 грн 77 коп., з яких: 322140 грн 80 коп. – відшкодування вартості предмета лізингу, 696132 грн 50 коп. – інфляційні втрати за період з 05.08.2014 по 22.08.2022, 77975 грн 73 коп. – 3% річних з 05.08.2014 по 22.08.2022 та 357388 грн 74 коп. – упущена вигода. Позовні вимоги обґрунтовуються таким. 06.09.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (далі за текстом – ТОВ «УніКредит Лізинг»), найменування якого спочатку змінилося на Товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» (далі за текстом – ТОВ «Неос Лізинг»), а в подальшому - на ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», і ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD. З моменту укладення цього договору по березень 2014 р. позивач належним чином виконував його умови. Всього за вказаний період останнім сплачено лізингових платежів на суму 490022 грн 52 коп., які складаються із відшкодування вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця. У квітні 2014 р. у ОСОБА_1 виникли фінансові труднощі й він припинив сплату лізингових платежів, внаслідок чого ТОВ «УніКредит Лізинг» 04.08.2014 розірвало укладений ними договір, надіславши позивачу відповідне письмове повідомлення. 18.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. вчинено виконавчий напис № 3577 про повернення ОСОБА_1 ТОВ «УніКредит Лізинг» предмета лізингу. 05.09.2014 Деснянським відділом державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі за текстом – Деснянський ВДВС м. Чернігова) відкрито виконавче провадження № 44621814 про примусове виконання вказаного напису.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.11.2014 у справі № 750/9939/14 за поданим 18.09.2014 ТОВ «УніКредит Лізинг» відповідним позовом з ОСОБА_1 на користь цього Товариства стягнуто заборгованість, зокрема й по лізингових платежах, за період з квітня 2014 р. по серпень 2014 р. в загальному розмірі 102009 грн 28 коп. Це рішення після його перегляду апеляційним судом 16.07.2015 набрало законної сили.
14.06.2018 рішенням того ж суду у справі № 750/11504/17, залишеним без змін апеляційним судом 23.11.2018, визнано недійсними пп. 5.5, 5.6, підп. 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2 і 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012. Визнаний недійсним п. 12.1.2 цього договору приписував, що у випадку повернення чи вилучення предмета лізингу не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцеві до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору. Оскільки цей договір розірвано відповідачем з 04.08.2014 і позивачем йому повернуто предмет лізингу, то у відповідача відсутній (припинився) обов`язок передати позивачу предмет лізингу в майбутньому. Натомість з вказаного дня у ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» виник обов`язок повернути ОСОБА_1 сплачену ним частину лізингових платежів, якою Товариству відшкодовувалася вартість предмета лізингу. Тож відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» має повернути ОСОБА_1 суму попередньої оплати предмета лізингу - 322140 грн 80 коп., виходячи з такого: загальний розмір коштів, сплачених ОСОБА_1 ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», становить 61320 доларів 84 центи США (490022 грн 52 коп.), з яких 40314 доларів 59 центів США (65,74% сплачених коштів, або 322140 грн 80 коп.) – відшкодування вартості предмета лізингу, 21006 доларів 25 центів США (34,26% сплачених коштів, або 167881 грн 72 коп.) – комісія лізингодавця.
З 05.08.2014 по 19.11.2021 на суму 322140 грн 80 коп. позивачем нараховано сукупний індекс інфляції - 2,631%, а отже з інфляційним збільшенням ця сума боргу склала 525491 грн 42 коп.; 3% річних за період з 05.08.2014 по 19.11.2021 (за 2664 дні прострочення), за розрахунком позивача, становить 70535 грн 60 коп.
ОСОБА_1 мав можливість одержати дохід від використання коштів, сплачених ним ТОВ «УНІКредит Лізинг» у відшкодування вартості предмета лізингу, за умови їх повернення 04.08.2014 - при розірванні договору, виходячи з середньої процентної ставки з застосуванням UIRD 14,18%, за період з 05.08.2014 по 19.11.2021 у сумі 333398 грн 25 коп. 
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Ніколаєв В.О. просить скасувати вказане рішення і ухвалити рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- висновок суду про те, що відповідач не набув статусу продавця, суперечить ч. 4 ст. 653, ч. 2 ст. 693 та ч. 2 ст. 806 ЦК України; суд не навів мотивів відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові  від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20 щодо застосування ст. 653, 693 та 806 ЦК України до наслідків розірвання договору лізингу;
- позивач дізнався про порушення свого права на повернення грошових коштів, сплачених відповідачеві як відшкодування вартості предмета лізингу, 23.11.2018 - в день набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2018 у справі № 750/11504/17 в частині визнання недійсним п. 12.1.2 договору фінансового лізингу;
- стороною відповідача не заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєв В.О. (в режимі відеоконференції) і ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, представник ТОВ «Альфа-лізинг Україна» - Васильєва А.О. (в режимі відеоконференції) просила її відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.
У справі встановлено таке.
ТОВ «УніКредит Лізинг» змінило назву на ТОВ «Неос Лізинг», після чого воно змінило назву на ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», що учасниками справи не заперечується.
06.09.2012 ТОВ «Унікредит Лізинг» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD (його копія - арк. 11-24 т. 1). Відповідно до нього:
- лізингодавець зобов`язався придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання і технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим договором. Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, комісії, зазначені в додатку «Тарифи» до цього договору, який є його невід`ємною частиною, інші комісії, передбачені цим договором та чинним законодавством (п. 1.1.);
- лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі, розмір яких, їх складові частини та дати платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що міститься у додатку (-ах) до договору (п. 5.1);
- у випадку, якщо в процесі виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за цим договором виникне необхідність сплати податку на додану вартість, останній сплачується лізингоодержувачем в розмірі, визначеному чинним законодавством, додатково до чергового періодичного лізингового платежу (п. 5.5);
- у випадку виникнення податків, зборів, інших платежів, які є обов`язковими до сплати для лізингодавця у зв`язку з виконанням договору, лізингодавець має право вимагати збільшення розміру лізингових платежів на відповідні суми, а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти такі зміни (п. 5.6);
- при настанні обставин, зазначених в п. 5.6 договору, лізингодавець повідомляє лізингоодержувача,  сторони укладають та підписують додаткову угоду до цього договору про внесення належних змін, яка підлягає нотаріальному посвідченню (п. 5.6.1);
- лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів підписати додаткову угоду до цього договору про внесення належних змін, яка підлягає нотаріальному посвідченню (п. 5.6.2);
- у випадку повернення чи вилучення предмета лізингу не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору (п. 12.1.2);
- за кожний випадок невиконання пп. 3.10, 4.2, 5.6.2, 13.3, 13.10 договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 5000 грн 00 коп. (п. 12.1.4).
Відповідно до копії додатку № 4098L12/00 до укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012, предметом лізингу є легковий автомобіль AUDI Q7, його ціна - 86112 доларів 72 центи США, що на день складання цього додатку становить 688299 грн 00 коп. Вартість предмета лізингу визначена у відповідній іноземній валюті та сплачується в національній валюті України та в порядку, передбаченому договором, валюта договору – гривня, перерахована з суми в доларах США за відповідним курсом. Курс, за яким розраховується відшкодування вартості, – долар США: 7 грн 9930 коп. (арк. 27-31 т. 1).
Починаючи з березня 2014 р. у позивача перед відповідачем виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором № 4098L12/00-LD від 06.09.2012, що підтверджується повідомленням № 4855 від 28.07.2014, яким ТОВ «УніКредитЛізинг» попередило ОСОБА_1 про відмову від цього договору та повернення предмета лізингу (копія повідомлення на арк. 32 т. 1).
18.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. вчинено виконавчий напис № 3577 про повернення ОСОБА_1 на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» предмета лізингу – вищевказаного автомобіля (копія цього напису на арк. 33 т. 1). На його виконання Деснянським ВДВС м. Чернігова 05.09.2014 відкрито виконавче провадження № 44621814, яке закінчено 24.11.2015 у зв`язку з фактичним його виконанням, що підтверджено інформацією про це виконавче провадження (арк. 48-54 т. 1).
18.09.2014 ТОВ «УніКредит Лізинг» звернулось з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 в сумі 111319 грн 67 коп. (копія позовної заяви на арк. 34-39 т. 1). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.11.2014 у справі № 750/9939/14 цей позов задоволено (його копія на арк. 40-42 т. 1). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.02.2020 в цій же справі частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.11.2014 в частині вимог до неї і у задоволенні цих вимог відмовлено; в решті рішення залишено без змін (копія постанови - арк. 119 зворот -124 т. 2).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2018 у справі № 750/11504/17, яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.11.2018, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «НЕОС ЛІЗІНГ» та визнано недійсними пп. 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012, укладеного ТОВ «Унікредит лізинг» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3580. В цих судових рішеннях мається висновок, що умова договору про неповернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору (п. 12.1.2) є несправедливою, так як лізингодавцю фактично надається можливість не повертати сплачені споживачем кошти у разі відмови виконати договір та наступного розірвання договору, так як до складу лізингового платежу входить відшкодування вартості предмета лізингу, яка повинна бути повернутою в разі розірвання договору. Позиція відповідача про те, що споживачу не було завдано шкоди, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки предмет лізингу був повернутий лізингодавцю, договір № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 розірваний, а кошти, які вносились як відшкодування вартості предмета лізингу, не повернуто при розірванні договору (копії названих судових рішень на арк. 57-68, 69-76 т. 1).
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової фінансово-кредитної експертизи від 14.11.2023 № 244 судового експерта ОСОБА_3 , ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» на відшкодування вартості предмета лізингу 322140 грн 80 коп., які підлягають поверненню ОСОБА_1 ; збитки внаслідок інфляції за період з 05.08.2014 по 27.08.2022 становлять 470167 грн 85 коп., 3% річних за цей же період склали 77922 грн 74 коп. (арк. 155-167 т. 2).
27.10.2022 до місцевого суду надійшла заява представника ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» - адвоката Васильєвої А.О. про застосування при вирішенні справи позовної давності (арк. 1-4 т. 2).
Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд доходить такого.
За приписами ч. ч. 1-3 ст. 216 ЦПК України, недійсність п. 2.1.2 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 породжує право позивача на повернення йому відповідачем у повному обсязі відшкодування вартості предмета лізингу, сплаченого відповідачеві до моменту повернення/вилучення його у позивача.
Оскільки відшкодування ОСОБА_1 вартості предмета лізингу (попередньої оплати товару) не сталося в добровільному порядку ні в момент розірвання відповідачем договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012, тобто 04.08.2014, ні під час повернення ним ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» предмета лізингу, тобто 24.11.2015, то позивач, відповідно до вказаних у попередньому абзаці норм права і ч. 2 ст. 625 ЦК України, набув право на відшкодування інфляційних втрат, а також 3% річних від простроченої суми за весь час неповернення відповідачем вартості предмета лізингу.
Законодавство, яке регулює правовідносини, що випливають з договору лізингу, зокрема Закон України «Про фінансовий лізинг», не містить норми щодо позовної давності у цих правовідносинах, тому слід виходити із загальних норм, що регламентують позовну давність.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Зважаючи на наведене у попередньому абзаці, апеляційний суд констатує, що:
- у справі відсутні докази, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 перепон для того, щоб в момент повернення ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» предмета лізингу, тобто 24.11.2015 або протягом спливу розумного строку після цієї дати, довідатися про наявність у нього права на відшкодування вартості предмета лізингу, інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми за весь час неповернення ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» вартості предмета лізингу;
- з копії рішення суду І інстанції у справі № 750/11504/17, яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.11.2018, вбачається таке. Пред`являючи 21.11.2017 позов, який розглядався у цій справі, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, серед іншого, і тим, що умови пп. 12.1, 12.2 укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 є несправедливими. Виходячи зі змісту цього мотиву апеляційний суд виснує, що ОСОБА_1 принаймні 21.11.2017 взнав про наслідки недійсності вказаного договору, а отже про свої права, на захист яких спрямовано позов, що розглядається у цій справі (№ 750/13332/21). У протилежному випадку пред`явлення позову про недійсність договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 позбавлене будь-якого сенсу. З наявних у справі доказів неможливо встановити, що у ОСОБА_1 малися перешкоди пред`явити позовні вимоги про відшкодування вартості предмета лізингу, інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми за весь час неповернення ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» вартості предмета лізингу одночасно з вимогами про визнання договору, про який йдеться, недійсним, або пред`явити їх до 21.11.2020 (навіть з урахуванням того, що рішення у справі № 750/13332/21 набрало законної сили 23.11.2018).
Оскільки трирічний строк позовної давності у справі обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, то датою початку перебігу позовної давності у цій справі є 24.11.2015 або принаймні 21.11.2017. Проте позов пред`явлено 23.11.2021, тобто з пропуском цього строку. В ході розгляду справи позовна сторона не просила поновити строк позовної давності, а отже і не посилалась на наявність поважних причин його пропуску.
В силу ст. 266, 267 ч. ч. 3-5 ЦК України пропуск без поважної причини строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У справі відсутні докази упущеної вигоди, спричиненої позивачеві неправомірними діями відповідача.
Отож оскаржуване рішення є законним.
Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам (в тому числі і посилання на те, що строк позовної давності у справі обчислюється з 23.11.2018 – з дати набрання законної сили рішенням суду І інстанції у справі № 750/11504/17).
Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають неабияке значення для справи і без їх врахування повнота перевірки доводів та заперечень сторін є неможливою.
Оскільки розгляд справи не закінчився задоволенням позову і апеляційної скарги, то суд не має підстав для перерозподілу судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ніколаєва Віктора Олександровича залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані сторін:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна», просп. Степана Бандери, буд. № 16-Б, м. Київ, 04073, код 33942232.

Головуючий:                                               Судді: