ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
05 червня 2024 року
м. Харків
справа № 641/5805/15-ц
провадження № 22-ц/818/668/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії – Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Львової С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року, постановлене суддею Боговським Д.Є.,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2015 року акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалось на те, що 06 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 05/08-11, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладеного договір іпотеки № 05/08-11 без оформлення заставної, за умовами якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 взяті зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, а тому банк звернувся до суду із позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Рішенням суду від 20 квітня 2012 року у справі № 2-127/11, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 90 633,42 доларів США та пені в сумі 124 884,39 грн шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена в експертному звіті суб`єкта оціночної діяльності, з метою задоволення вимог банку по заборгованості, пені, витрат по сплаті судового збору та інших витрат, що будуть понесені для укладання договору купівлі-продажу цього будинку, в інший частині вимог банку відмовлено.
Разом із тим, виконати рішення суду та укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки банк не зміг, оскільки цьому активно перешкоджав власник будинку ОСОБА_1 , а саме протягом тривалого часу в даному приміщенні періодично були зареєстровані дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 разом із малолітнім ОСОБА_3 , 2004 року народження, в подальшому також була зареєстрована донька його дружини від першого шлюбу – ОСОБА_4 , які були зняті з реєстраційного обліку за даною адресою лише на підставі судових рішень.
Банк протягом трьох років був позбавлений можливості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити вимоги по кредитному договору, позичальник ОСОБА_1 із банком не спілкується, заборгованість по кредитному договору не погашає, зловживає своїми процесуальними правами, позбавляючи іпотекодавця можливості укласти договір купівлі-продажу житлового будинку.
Банк вказував, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконано з вини боржника, не припиняє правовідносин сторін за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора прав на отримання заборгованості, в той час як заходи по зверненню стягнення на предмет іпотеки не призвели до належного виконання зобов`язання.
Просив визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності на стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1 у сумі 122 172 доларів США 14 центів та 1 448 871,77 грн. пені.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року № 05/08-11 у розмірі 122 172,14 доларів США, нараховану пеню у розмірі 1 448 871,77 грн та штраф у розмірі 48 350,00 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року задоволено.
Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишено без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова 02 серпня 2018 року та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року без змін.
В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 02.08.2018 року та відмовити відповідачу у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 08.12.2015 року; залишити заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду від 08.12.2015 року без розгляду, скасувати рішення суду першої інстанції від 09.06.2021 року та закрити провадження у справі №641/5805/15-ц.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу стосовно незгоди з ухвалою суду першої інстанції посилався на те, що відповідач жодним чином не довів, що строк подачі заяви про перегляд заочного рішення пропущено ним з поважних причин. Також відповідач вказує, що не був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, у зв`язку з чим був позбавлений можливості захищати свої інтереси, надавати пояснення, докази, які мають значення для розгляду справи, проте, судом було вжито усіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про судове засідання. Вказує, що підстави для перегляду заочного рішення суду у даній справі від 08.12.2015 року та його скасування відсутні.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу стосовно незгоди з рішенням суду першої інстанції посилався на те, що суд першої інстанції помилково прийняв позицію представника відповідача щодо наявності судового рішення про відмову банку у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором та задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало чинності та підлягає виконанню, натякаючи на фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Вказує, що суд не надав належної уваги поясненням представника позивача про те, що відмова у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором відбулася внаслідок існуючої на той час доволі непослідовної та суперечливої судової практики по даній категорії справ, яка призвела до порушення законних прав банку, на даний час судова практика приведена у відповідність до положень чинного законодавства України та проблема правозастосування у цьому питанні вирішена. Вказує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом, не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права звернення з позовом про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості в примусовому порядку.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості саме з вини боржника ОСОБА_1 реалізувати предмет іпотеки за визначеною судовим рішенням процедурою. Також, право банку на нарахування процентів, а також інших платежів, передбачених умовами договору, припинилось в момент його звернення до суду із вимогами про дострокове повернення частини позики та сплати процентів.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 06.05.2008 року АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №05/08-11, згідно з яким банк надав останньому кредит на споживчі потреби у розмірі 70 000,00 доларів США на строк до 05.05.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,3% річних, а ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати банку заборгованість та проценти за користування кредитом щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з червня 2008 року по квітень 2028 року в сумі по 292 долари США, а у травні 2028 року в сумі 212 доларів США (т.1 а.с. 18-20).
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 06.05.2008 року АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №05/08-11, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку АБ «Укргазбанк» належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 42-44).
Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 в повному обсязі не виконував, а тому АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2012 року, ухваленим у справі № 2-127/11, позовні вимоги АБ «Укргазбанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №05/08-11 від 06.05.2008 року станом на 11.11.2011 року у розмірі 90 633,42 грн., яка складається з: 58 028 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 10 209 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 22 144,98 доларів -заборгованість по процентам, 251,44 доларів США - заборгованість по поточним процентам та пеня у розмірі 124 884,39 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №05/08-11 від 06.05.2008 року у розмірі 90 633,42 доларів США та пені у розмірі 124 884,39 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2007 у справі №2-4794/2007. Виселено ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» судові витрати: судовий збір 1700,00 грн., витрати на ІТЗ 120,00 грн. (т.1 а.с. 48-53).
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.07.2012 у справі № 2-127/11 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №05/08-11 від 06.05.2008року на суму 90 633,42 доларів США та пені в сумі 124 884,39 грн., а також в частині виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення - скасовано. У задоволенні позову АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та виселення - відмовлено. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , та стягнення судового збору - залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2012 року про звернення стягнення на нерухоме майно тим, що реалізація предмету іпотеку має бути проведена шляхом надання АБ «Укргазбанк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена в експертному звіті оціночної діяльності, та за рахунок грошових коштів від продажу будинку АДРЕСА_1 мають бути задоволені вимоги позивача по заборгованості за кредитом в розмірі 90 633,42 доларів США та пені в сумі 124 884,39 грн., витрати по сплаті судового збору, витрати, що будуть понесені для укладання договору купівлі-продажу цього будинку (т.1 а.с. 54-61).
У перегляді даного судового рішення в касаційному порядку відмовлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2012 року (т.1 а.с. 62-63).
Банк не реалізував свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим змінив спосіб захисту порушеного права, звернувшись у червні 2015 року до суду з даним позовом, відповідно до якого борг розрахований станом на 10 квітня 2015 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження  № 12-117гс18).
Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі сум, у рахунок погашення яких попереднім рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, по суті є обґрунтованою.
Разом із тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог банку (т.1 а.с. 247).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).
Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК України свідчить, що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що              з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.
Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини,      а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності.
Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ і Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначали, що питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. Водночас, поважними причинами пропущення позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися  разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня  1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№ o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Позивач, обгрунтовуючи поважність пропуску строку позовної давності посилався на те, що виконати рішення суду та укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки банк не зміг, оскільки цьому активно перешкоджав власник будинку ОСОБА_1 , а саме протягом тривалого часу в даному приміщенні періодично були зареєстровані дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 разом із малолітнім ОСОБА_3 , 2004 року народження, в подальшому також була зареєстрована донька його дружини від першого шлюбу – ОСОБА_4 , які були зняті з реєстраційного обліку за даною адресою лише на підставі судових рішень. Банк протягом трьох років був позбавлений можливості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити вимоги по кредитному договору, позичальник ОСОБА_1 із банком не спілкується, заборгованість по кредитному договору не погашає, зловживає своїми процесуальними правами, позбавляючи іпотекодавця можливості укласти договір купівлі-продажу житлового будинку.
Наведені позивачем доводи пропуску строку позовної давності не підтверджують існування об`єктивних непереборних труднощів для своєчасного звернення до суду.
Таким чином, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового погашення боргу за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 05 травня 2028 року на 19 вересня 2009 року, пред`явивши у вересні 2009 року відповідний позов до суду. З цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення із позичальника боргу, нарахованого до 19 вересня 2009 року, в інший спосіб.
З позовом до позичальника в частині стягнення 90 633,42 грн., яка складається з: 58 028 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 10 209 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 22 144,98 доларів - заборгованість по процентам, 251,44 доларів США - заборгованість по поточним процентам та пеня у розмірі 124 884,39 грн., банк звернувся 02 червня 2015, тобто поза межами строку позовної давності, який закінчився 19 вересня 2012 року.
Отже, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №05/08-11 від 06.05.2008 року у розмірі 90 633,42 грн., яка складається з: 58 028 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 10 209 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 22 144,98 доларів - заборгованість по процентам, 251,44 доларів США - заборгованість по поточним процентам та пеня у розмірі 124 884,39 грн., тобто заборгованості, визначеної судовим рішенням у справі № № 2-127/11 – необхідно відмовити за спливом позовної давності.
Щодо сум, нарахованих банком після 19 вересня 2009 року та заявлених до стягнення у даному позові, необхідно зазначити таке.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Подаючи у вересні 2009 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Отже, кредитор, звернувшись у 2009 році із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, а також комісії.
Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, комісію припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження  № 14-318цс18).
З урахуванням викладеного, нарахування банком відсотків і комісії після 19 вересня 2009 року є необґрунтованим, а тому в зазначеній частині позов задоволенню не підлягає з цих підстав, а не в зв`язку зі спливом строку позовної давності, заявленої стороною у справі.
Саме з вищевказаних мотивів суду першої інстанці необхідно було відмовити АБ «Укргазбанк» у задоволенні позову.
Вкзана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 718/1829/16-ц.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої існтанції у мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст.371,374, п. 4 ч. 3 ст.376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 07 червня 2024 року.

Головуючий –                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова