ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«21» травня 2024 року
м. Харків
справа № 644/3682/23
провадження № 22ц/818/1794/24
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Маміної О.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини»,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року в складі судді Сітало А.К.
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 16 грудня 2021 року по 02 серпня 2022 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 . 

02 серпня 2022 року вона звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України згідно з наказом №159 від 02 серпня 2022 року.
Зазначила, що в день звільнення вона була присутня на робочому місті. Про суму виплат, що належать їй при звільненні її не було повідомлено. Повний розрахунок належних їй при звільненні виплат не був здійснений. Кінцевий розрахунок в сумі 43 322,27 грн сплачено 21 квітня 2023 року.

Із довідки наданої відповідачем вбачається, що її середньоденна заробітна плата на день звільнення складала 1 000,00 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати належних їй при звільненні сум, враховуючи обмежений статтею 117 КЗпП України строк у 6 місяців, а саме за період з серпня 2022 року по січень 2023 року включно, становить 182 000,00 грн.

Посилалася на те, що неправомірними діями відповідача із затримки виплати заробітної плати відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5 000,00 грн.
Просила стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на її користь середній заробіток за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні в сумі 182 000,00 грн та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахував того, що, передбачаючи звільнення від відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати у разі неможливості її виплати через воєнний стан, законодавець не передбачив звільнення від відповідальності при порушенні строків остаточного розрахунку при звільненні. Вказала, що відповідачем так і не було доведено прямого причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та неможливістю своєчасної виплати заробітної плати. Вважала, що підприємство мало можливість здійснити розрахунок, але навмисно цього не робило. Посилалася на те, що відповідач не припиняв своєї господарської діяльності та мав всі можливості сплачувати заробітну плату. Зазначила, що порушення трудових прав працівника є апріорі таким, що викликає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

26 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» подав два тотожних відзиви на апеляційну скаргу, в яких вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що заробітна плата на користь позивачки була виплачена в повному обсязі, але з затримкою, яка не залежала від волі та дій відповідача (злого умислу). Це викликано виключно обставинами непереборної сили (форс-мажором) – воєнними діями з боку держави-агресора російської федерації, що підтверджується Сертифікатом Харківської Торгово-промислової палати за вих. №114/63.01-6 від 30 вересня 2022 року про підтвердження виникнення обставин непереборної сили у Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини». Посилався на те, що підприємство знаходилося та продовжує знаходитися на території громади, яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій. За висновком №21610/21611 Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. засл. Проф. М.С. БОКАРІУСА» Міністерства юстиції України розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлювальних робіт),заподіяної в результаті обстрілів нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 станом на вересень 2023 року становить 177 461 282 грн. За іншим висновком відповідачу нанесено шкоди у зв`язку із руйнацією об`єктів, які знаходяться за адресою – АДРЕСА_2 на суму 400 256 190,00 грн. Через об`єктивні, незалежні від відповідача причини підприємство фактично зупинило господарську діяльність, що не дозволяло отримувати дохід від фінансово-господарської діяльності та своєчасно розраховуватися з місцевим та державними бюджетами, постачальниками та безпосередньо найманими працівниками.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала у Акціонерному товаристві «Українські енергетичні машини» та з 16 грудня 2021 року переведена на посаду начальника бюро обліку заробітної плати генераторного та електротехнічного обладнання відділу обліку заробітної плати.
Наказом № 159 від 02 серпня 2022 року звільнена за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України (а.с.10-13 том 1).

Як вбачається з довідки-розрахунку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення 02 серпня 2022 року складає 1 000,00 грн. Борг підприємства становить 43 322,27 грн (нарахована компенсація за невикористану відпустку 26 календарних днів в сумі 13 791,40 грн і оплата за окладом 1 304,35 грн) (а.с.15 том 1).

Кінцевий розрахунок з ОСОБА_1 Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» здійснило 21 квітня 2023 року.

За Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в України» військова агресія російської федерації проти України стала підставою введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану. Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договорами, окремими податковими та/чи іншими зобов`язаннями/обов`язками, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 30 вересня 2022 року Торгово-промислова палата України сертифікатом №6300-22-1122 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Акціонерному товаристві «Українські енергетичні машини» (а.с.39 том 1).
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення та на час виплати сум) спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
У цій справі відповідач порушив строк розрахунку з позивачкою при звільненні.

Так, 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким встановлено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці лише якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виклала висновок, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Матеріли справи свідчать про те, що під час звільнення ОСОБА_1 02 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» не здійснило належних до сплати виплат, а кінцевий розрахунок провів лише 21 квітня 2023 року.
Заперечуючи проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, відповідач посилався, зокрема, на відсутність його вини в затримці розрахунку та неможливість провести виплату зазначених сум з огляду на існування воєнного стану в Україні та форс-мажорних обставин, які викликані військовою агресією російської федерації проти України. Торгово-промисловою палатою України Акціонерному товариству «Українські енергетичні машини» надано сертифікат №6300-22-1122 від 30 вересня 2022 року, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили).

Разом з тим у період, за який позивачка просила стягнути середній заробіток (з 03 серпня 2022 року по 21 квітня 2023 року) порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Про що правомірно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції.
Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними вимогами від стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, підстав для їх задоволення також немає.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову позивачці, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.