ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 539/110/23
провадження № 61-18470св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,
 
розглянув у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року в складі судді Коваленко О. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року в складі колегії суддів Панченка О. О., Одринської Т. В., Пікуля В. П.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді 28/100 часток житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Спадкоємцями вказаного майна були вона та дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .
ОСОБА_5 проживала разом з нею за місцезнаходженням спадкового майна.
22 січня 2009 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л. Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У лютому 2021 року ОСОБА_5 подала до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, яку мотивувала тим, що заяву про відмову від прийняття спадщини подано після спливу встановленого законом шестимісячного строку для подання такої заяви.
17 травня 2021 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відмовлено в задоволенні позову, проте встановлено факт порушення вимог частини першої статті 1273 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при подачі заяви про відмову від прийняття спадщини після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини.
Просила поновити строк давності для звернення до суду та визнати недійсною заяву ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини, подану 22 січня 2009 року до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л. Г.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
22 березня 2023 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
07 вересня 2023 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини подана 22 січня 2009 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 11 січня 2023 року, тобто майже через чотирнадцять років, тому ОСОБА_1 пропустила позовну давність, про застосування якої заявлено стороною в справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
22 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, справу передати на новий розгляд.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц (провадження                № 14-96цс18), про те, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Зазначила, що суди не дослідили і не надали належної оцінки її доводам щодо причин поновлення строку давності, зокрема не враховано її похилого віку, світогляду та того, що з моменту встановлення судовим рішенням факту порушення нотаріусом закону не минуло три роки.
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
18 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження в цивільній справі та витребувано її із Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. 
У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
10 травня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08 грудня 2007 року серії НОМЕР_1 (а. с. 14).
22 січня 2009 року дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, яка була посвідчена приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л. Г. за реєстровим № 114 (а. с. 13).
04 вересня 2019 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року (справа № 539/3771/18), задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Перша Лубенська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Л. Г., ОСОБА_2 , про визнання свідоцтва про спадщину недійсним. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори 20 лютого 2009 року ВМС № 194732 за реєстровим № 1-567 на 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 (а. с. 46-50).
Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 , від прийняття спадщини вона не відмовлялася та на час відкриття спадщини була неповнолітньою, а тому згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Проте отримання в 2009 році ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину позбавляє ОСОБА_3 права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
17 травня 2021 року рішенням Лубенського міськрайонного суду (справа № 539/817/21) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини (а. с. 51-53).
Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_5 22 січня 2009 року звернулась до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л. Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини, що є порушенням вимог частини першої статті 1273 ЦК України. Оскільки з позовом до суду ОСОБА_5 звернулася 26 лютого 2021 року, тобто через одинадцять років, у задоволенні позову суд відмовив через сплив позовної давності.
Позиція Верховного Суду 
Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)), постанови Верховного Суду від 14 травня 2024 року в справі № 686/817/22 (провадження № 61-11672св23), від 29 квітня 2024 року в справі № 607/21736/21 (провадження № 61-6195св23), від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)) та інші.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Загальну положення про спадкування врегульовані у главі 84 Книги шостої ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України).
Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (частина перша статті 1275 ЦК України).
Зазначена справа стосується питання спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із ОСОБА_4 на день смерті проживали його мати - позивачка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_7 .
До складу спадщини входило майно у вигляді 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями.
22 січня 2009 року після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини, подала відповідну заяву до нотаріуса.
20 лютого 2009 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 28/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями.
04 вересня 2019 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у рішенні у справі за позовом іншої дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину на 28/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, видане державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори 20 лютого 2009 року на ім`я ОСОБА_1 .
17 травня 2021 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області відмовив у позові ОСОБА_7 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що у рішенні суду від 17 травня 2021 року підставою для відмови у позові зазначено лише про сплив позовної давності, тому вважала, що має право на поновлення строку давності та що спадщина має бути поділена між усіма спадкоємцями по 1/3 частині спадкового майна. 
Інших підстав звернення з позовною заявою позивачкою не наведено.
Нею не зазначено, яким чином зменшення частки у спадковому майні з 1/2 до 1/3, у разі задоволення позову, порушить її права чи інтереси, та яким чином відмова суду у задоволенні позову ОСОБА_7  про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини обмежує чи може обмежити її право на спадщину за законом.
При цьому необхідно звернути увагу, що ОСОБА_7  уже зверталася до суду з відповідним позовом, у задоволення якого їй відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав пропуску позовної давності, суди попередніх інстанції не врахували, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Такі правові висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 листопада 2018 року в справі № 575/476/16-ц (провадження                       № 14-306цс18), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 05 грудня 2018 року в справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18), від 07 серпня 2019 року в справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19), від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), від 16 червня 2020 року в справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19).
Суди першої та апеляційної інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову, однак неправильно обґрунтували мотиви такої відмови. 
У задоволенні позову необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача.
Тому оскаржені рішення належить змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
З урахуванням наведених вище мотивів, Верховний Суд вважає за необхідне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду вимоги заявника по суті не задовольняються, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач | О. М. Ситнік
Судді: | А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко
| Є. В. Петров
| В. В. Пророк