ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 р.	Справа № 520/32897/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ " на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 р. (ухвалене суддею Біленським О.О., повний текст якого  складено 15.02.2024 р. 
по справі № 520/32897/23
          за позовом          Приватного акціонерного товариства " ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ "  
          до          Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків                  
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" звернулося до суду з адміністративним  позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 31.10.2023 р. № 470/3500040136 щодо застосування до Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" штрафу в сумі 15886786,37 грн.
Рішенням Харківського  окружного  адміністративного  суду  від 08.02.2023 р. у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення  Харківського  окружного  адміністративного  суду  від 11.10.2023 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме, Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач   подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її  задовольнити.
У  судовому засіданні  представник  відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та  просив рішення  суду першої інстанції залишити  без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ", ідентифікаційний код юридичної особи - 42206328, місцезнаходження юридичної особи: вул. Плеханівська, буд. 126, м. Харків, 61037, зареєстроване як суб`єкт господарювання, знаходиться на податковому обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Видами діяльності Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" за КВЕД є: 335.14 Торгівля електроенергією (основний); 85.32 Професійно-технічна освіта; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І, п. 75.1 ст. 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку п. 76.2 ст. 76 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на прибуток по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2022 року від 19.07.2022  р. № 9132980772, по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2022 року від 01.08.2022 р. № 9145100485, по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за три квартали 2022 року від 08.11.2022  р. № 9233734192, за результатами  якої  складено акт від 25.09.2023 р. № 534/35-00-04-01-14/42206328, висновками якого встановлено затримку сплати ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на прибуток по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2022 року від 19.07.2022  р. № 9132980772, по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2022 року від 01.08.2022р.   № 9145100485, по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за три квартали 2022 року від 08.11.2022 р. № 9233734192 на загальну суму 31 773 572,73 грн., а саме:  податкова декларація з податку на прибуток підприємств за І квартал 2022 року від 19.07.2022 р. № 9132980772: граничний термін сплати - 01.08.2022 р., дата фактичної сплати - 30.09.2022 р., сума податкового боргу, що сплачено - 971800,09 грн., кількість днів прострочення – 60;  податкова декларація з податку на прибуток підприємств за І квартал 2022 року від 19.07.2022 р.  № 9132980772: граничний термін сплати - 01.08.2022 р., дата фактичної сплати - 30.12.2022 р., сума податкового боргу, що сплачено - 27938 707,64 грн., кількість днів прострочення - 151; по податковій декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2022 року від 01.08.2022 р. № 9145100485: граничний термін сплати - 19.08.2022 р., дата фактичної сплати - 30.12.2022 р., сума податкового боргу, що сплачено - 1891265 грн., кількість днів прострочення - 133; податкова декларація з податку на прибуток підприємств за три квартали 2022 року від 08.11.2022 р.  № 9233734192: граничний термін сплати - 21.11.2022 р., дата фактичної сплати - 30.12.2022 р., сума податкового боргу, що сплачено - 971800 грн., кількість днів прострочення - 39.
На підставі висновків вищевказаного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 470/3500040136 (форма «Ш») від 31.10.2023 р.,  яким встановлено порушення ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" правил  сплати за платежем податок на прибуток  підприємств, який сплачують інші підприємства, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та  на підставі  п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України за затримку на 151  календарний день оплати  в розмірі 31773572,73 грн. зобов`язано позивача  сплатити  штраф у розмірі 50%, у сумі 15886786 грн., 37 коп. 
Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, так як позивачем не доведено, що він здійснив всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених нормами чинного законодавства, а також не довів, що позивач як платник податків, вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшкодуванням необхідних коштів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із  пп. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до  статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) па користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску (п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України).
Відповідно до  пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України,  податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Згідно із п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до  п. 54.1 ст. 54 Податкового   кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п. 56.11 ст. 56 Податкового   кодексу України).
Згідно із  п. 57.1  ст. 57 Податкового   кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно із п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Законом України від 12.05.2022 р.  № 2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (в подальшому  -  Закон № 2260), який набрав чинності 27.05.2022 р., внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, встановлено особливості для справляння податків і зборів.
Згідно з підпунктом 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).
29.07.2022 р.  наказом Міністерства фінансів України № 225 затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Порядок №225).
Згідно із п. 1, п. 2 розділу І Порядку № 225, цей Порядок розроблено відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (далі Кодекс) з метою тимчасового, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, підтвердження платниками податків можливості чи неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 глави 2 розділу II Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо. Дія цього Порядку поширюється на платників податків фізичних осіб резидентів України, зокрема самозайнятих осіб, юридичних осіб (резидентів і нерезидентів України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування, та на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів, подання звітності, виконання інших обов`язків, передбачених Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Розділом II Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків податкових обов`язків та спосіб інформування контролюючих органів передбачені підстави неможливості виконання платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів) є: втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів, комп`ютерного та іншого обладнання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації; неможливість використати чи вивезти документи, комп`ютерне та інше обладнання внаслідок ведення бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації; використання чи вивезення документів, комп`ютерного або іншого обладнання, пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я посадової особи платника податків або неможливе у зв`язку з встановленням уповноваженими органами державної влади відповідно до закону в умовах воєнного стану заборон та/або обмежень; можливість витоку інформації щодо обсягів та місць зберігання пального або спирту етилового та їх знищення надалі внаслідок складання та реєстрації акцизних накладних, та/або подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, та/або подання заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними тощо (виключно в частині виконання визначених цим абзацом обов`язків); відсутність у платника податків інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, збори, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову та фінансову звітність, відсутність можливості у власника призначити таких посадових осіб за умови відсутності у такого платника податків об`єктів оподаткування, або показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу, може бути пов`язана з такими обставинами: посадова особа є одночасно одним із власників юридичної особи за умови, що відсутність такого співвласника (акціонера, учасника, засновника) унеможливлює прийняття рішення про призначення на постійній або тимчасовій основі іншої посадової особи; юридична особа заснована на власності окремої фізичної особи, яка одночасно є єдиною посадовою особою такої юридичної особи. перебування (податкова адреса платника податків та/або фактичне знаходження/знаходження виробничих потужностей тощо) на території населеного пункту, у якому ведуться воєнні (бойові) дії, який (які) знаходиться в оточенні (блокуванні) або тимчасово окупований збройними формуваннями російської федерації; інші обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), підтверджені документально.
До платників податків, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, які на дату набрання чинності цим Порядком мають можливість подати до контролюючого органу заяву та документи (копії документів), інформацію про відсутність можливості виконання податкових обов`язків, застосовуються такі правила.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку №225, у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості (крім виконання обов`язку щодо реєстрації акцизних накладних та/або подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, та/або подання заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними тощо) разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 р.  № 225 або Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022  р. № 225 (далі - Переліки документів) до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 225 встановлено, що контролюючий орган встановлює причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті збройної агресії Російської Федерації, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання ним податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку, та керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає вмотивоване рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку (далі - Рішення) за формою, що додається.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що платник податків звільняється від відповідальності щодо порушення  строків подання звітності, в тому числі з податку на додану вартість, тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення щодо неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку.
Судовим розглядом встановлено, що  позивач звертався до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків із заявою про неможливість виконання податкових обов`язків від 30.09.2022 р., за результатами якої   контролюючим органом прийнято рішення від 19.10.2022 р. № 1507/6/35-00-04-01-22 щодо можливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку.
Позивачем оскаржено  вищевказане рішення контролюючого органу в судовому  порядку та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2023  р. по справі № 520/11513/22 рішення Харківського окружного  адміністративного суду від 13.02.2023 р. у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" відмовлено в повному обсязі.
Тобто,  відсутнє  рішення контролюючого органу  про неможливість своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку, у  зв`язку з чим  позивач зобов`язаний  дотриматись норм чинного законодавства щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток по податковим деклараціям.
Судовим розглядом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" сплатило узгоджені суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств по податковим деклараціям за І квартал 2022 року, півріччя 2022 року та три квартали 2022 року у вересні 2022 року та у грудні 2022 року з порушенням строків сплати (перерахування) грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, чим  порушило норми пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу  України.
Пунктом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України 18.12.2014 р. № 44(5) (далі - Регламент ТПП) визначено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідним договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Згідно з Регламентом ТПП, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської дiяльностi по кожному окремому договору, виконання якого настало згідно з умовами договору i виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, шляхом видачу сертифікату ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством та Регламентом.
ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.
Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 р.  № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022  р. «Про введення воєнного стану в Україні».
Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на теперішній час.
Тобто, ТПП України листом повідомила «всіх, кого це стосується» про те, що з 24.02.2022 р. зазначені обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської дiяльностi України. Але Регламентом ТПП лист не визначено таким документом як сертифікат, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р.  № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Аналогічний висновок щодо застосування норм  матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від  07.06.2023 р.  у справі № 906/540/22
Відповідно до абз. 18 пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 12.05.2022 р.  № 2260-ІХ), у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.
Таким чином, з 27.05.2022 р. не застосовуються вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в період дії мораторію, запровадженого пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме з 01.03.2020 р. по 26.05.2022 р.
Оскільки податкове правопорушення щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань є триваючим порушенням, початком якого є наступний день за останнім (граничним) днем сплати, а саме: 30.09.2022 р. та 30.12.2022 р., то до спірних правовідносин, відповідно до абз. 18  п.п. 69.2 п. 69 підпункту 10 розділу ХХ Податковго кодексу України не може бути застосовано п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Згідно із п.124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу  України, діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Згідно із п. 124.3. ст. 124  Податкового кодексу  України, діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Тобто, для застосування штрафу за п. 124.3. ст. 124 Податкового кодексу  України, податковому органу слід встановити повторність умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109  Податкового кодексу  України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених Податковим кодексом  України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених Податковим кодексом  України. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених Податковим кодексом  України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. п. 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України.
Пунктом 109.3 статті 109   Податкового кодексу України встановлений перелік податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків, а саме, правопорушення передбачені: п.п. 123.2,123.3, 123.5 ст.123, п.п. 124.2,124.5 ст. 124 , п.п.125-1.2, 125-1.4 ст.125-1 Податкового  кодексу України які передбачають умисел на їх вчинення.
Як вбачається зі змісту  акту про результати камеральної перевірки від 25.09.2023 р.  № 534/35-00-04-01-14/42206328 та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31.10.2023 р.  № 470/3500040136, контролюючим органом встановлено в діях платника податку повторний умисел, а відповідачем долучені до матеріалів судової справи наступні докази: копія ІКП з податку на прибуток; копія "Звіту про рух грошових коштів" за І квартал 2022 року, І півріччя 2022 року, 9 місяців 2022. року, 2022 рік; копія "Балансу (звіт про фінансовий стан)" на 31.03.2022, 30.06.2022 р., 30.09.2022, 31.12.2022; копія Довідки філії АТ "Ощадбанк" від 30.09.2022 р. №118.33-12; копія постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2023 по справі  № 520/11513/22.
Відповідно до даних Балансу "Звіт про фінансовий стан", станом на 30.06.2022  р. залишок коштів на рахунках в банках Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" складає - 27,4 млн. грн. Згідно із  даних Балансу станом на 30.09.2022  р. залишок коштів на рахунках в банках склала - 63,00 млн. грн. За даними Балансу станом на 31.12.2022  р. залишок коштів на рахунках в банках склала - 74,3 млн. грн.
Згідно із п. 44 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України позивач  як постачальник електричної енергії визначає дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.
Відповідно до  даних податкових декларацій з податку на додану вартість позивачем  від споживачів протягом липня 2022 року отримано 635,1 млн. грн. та сплачено на користь постачальників 565,9 млн. грн.; протягом серпня 2022 року отримано 942,6 млн. грн. та сплачено на користь постачальників 707,9 млн. грн.; протягом листопада 2022 року отримано 808,5 млн. грн. та сплачено на користь постачальників 735,1 млн. грн.
Наявність коштів на рахунках  позивача підтверджується формою № 3 фінансової звітності "Звіт про рух грошових коштів", відповідно до якої за півріччя 2022 року надходження на рахунки підприємства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), авансів від покупців і замовників та надходження від повернення авансів склали 5250,8 млн. грн. Згідно із  даними Звіту про рух грошових коштів за три квартали 2022 року надходження на рахунки підприємства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), авансів від покупців і замовників та надходження від повернення авансів склали 6970,3 млн. грн.
Крім того, за період з липня 2022 року до листопада 2022 року  позивач сплатив до бюджету податків і зборів у сумі 64,7 млн. грн.
Сформована на запит довідка філії АТ "Ощадбанк" від 30.09.2022  р. № 118.33-12 підтверджує, що станом на кінець вересня 2022 року за трьома відкритими ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" рахунками у банку обліковувались кошти в сумі 33 млн. грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок платника, першочергово, є своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати податкові зобов`язання, незалежно від будь-яких обставин, а у випадку невиконання такого обов`язку контролюючий орган зобов`язаний застосувати до платника відповідні фінансові санкції.
Аналогічний висновок щодо застосування норм  матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 15.02.2023 р.  по справі № 280/1006/21,  від 16.11.2023 р. по справа №160/24147/21.
При вирішенні питання своєчасності виконання платником податків податкового обов`язку за умови перебування такого платника під дією персональних економічних та інших обмежувальних заходів судам слід перевіряти, чи була у цієї особи за таких умов реальна можливість сплати належних платежів та зборів. У разі відсутності за наведених обставин для цього платника податків механізму виконання податкового обов`язку відповідальність за несвоєчасне його виконання не може бути покладена на нього в якості додаткового тягаря.
Розглядаючи питання притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, неодноразово вказував, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.
Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом  виносилося податкове повідомлення-рішення № 20/3500040136 від 31.01.2022 р., яким  позивачу нараховано штрафні санкції 25% за несвоєчасну сплату ПДВ  на суму 6875000 грн.
За результатами оскарження  вищезазначеного  податкового повідомлення-рішення   в судовому порядку постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2023 р. по справі № 520/2946/22 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 р. по справі № 520/2946/22, відмовлено у задоволенні  позову Приватного  акціонерного  товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ"  про оскарження  податкового повідомлення-рішення № 20/3500040136 від 31.01.2022 р., яким позивачу нараховано штрафні санкції за п. 124.2 ст. 124 Податковим кодексом  України.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач мав можливість своєчасно виконати обов`язок зі сплати податкового зобов`язання, але  таку сплату здійснював вибірково та не в повному обсязі, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтоване та прийнято із дотриманням  вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим  відсутні правові підстави  для його скасування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2024  р.  без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 315,  316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ "  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 р.  по справі № 520/32897/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  08.05.2024 року