ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 квітня 2024 року           справа №200/6680/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року (повне судове рішення складено 25 грудня 2023 року) у справі № 200/6680/23 (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просила:
- визнати протиправними дії відповідача у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 56% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 6%, а саме з 50% до 56%;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/136/23-с від 01.09.2023, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 01.09.2023.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що відповідач при призначенні щомісячного довічного грошового утримання з 02.09.2023 не врахував при розрахунку стажу роботи судді стаж роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше. Вважала дії відповідача щодо неврахування їй такого стажу роботи та визначення розміру щомісячного довічного утримання у розмірі 50 відсотків від заробітної плати працюючого судді протиправними, оскільки загальний стаж судді, який їй дає право на відставку, становить 23 роки 9 місяців 6 днів. Відтак, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернулася з позовом до суду, посилаючись, в тому числі, на рішення Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 9901/805/18 та Конституційного Суду України №8-рп/2005 від 11.10.2005.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у не зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 56% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 6%, а саме з 50% до 56%.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/136/23-с від 01.09.2023, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 01.09.2023.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для обчислення стажу судді необхідно також визначати момент набуття та припинення повноважень судді. Так, обчислення стажу роботи судді проводиться з моменту зарахування його до штату суду (видання наказу голови суду) фактичного виконання обов`язків, а припиняється з моменту видання указу Президента України чи постанови Верховної Ради України про звільнення з посади.
Врахування навчання, інших періодів роботи, що дають право подати судді заяву про відставку, при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено.
Апелянт наполягає на тому, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві згідно чинного законодавства здійснено призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці гр. ОСОБА_1 виходячи 50% від грошового забезпечення на підставі частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, стаж роботи на посаді судді розраховано вірно і управління діяло відповідно норм чинного законодавства щодо зарахування стажу роботи на посаді судді та визначення загального відсотку для розрахунку щомісячного грошового утримання у розмірі 50% і тому дії управління є правомірними.
Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судового збору на користь ОСОБА_1 у сумі 1073,60 грн зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% грошового утримання.
Згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2023 № 827/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду (відряджена до Дніпровського апеляційного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Так, відповідно до даного рішення встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи на посаді судді із дня її призначення на посаду судді Указом Президента України (11.11.2002) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення (17.08.2023) – 20 років 9 місяців 6 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 23 роки 9 місяців 6 днів.
Наказом голови  Дніпровського апеляційного суду від 31.08.2023 року № 208/к суддю ОСОБА_1 відраховано зі складу суддів.
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 позивач працювала:
з 02.01.1999 по 07.06.1999 - помічник голови Селидівського міського суду Донецької області;
з 08.06.1999 по 31.08.2000 – юрисконсульт, провідний юрисконсульт, головний юрисконсульт Селідівського відділення «Промінвестбанку»;
з 05.09.2000 по 30.08.2001 - помічник голови Селидівського міського суду Донецької області;
з 19.07.2002 по 24.11.2002 - консультант Селидівського міського суду Донецької області.
Згідно з розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці, виданим Дніпровським апеляційним судом 01.09.2023 позивачу також зазначені періоди роботи враховано до суддівського стажу.
Листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.10.2023 № 36514-36233/Х-02/8-2600/23 позивачу повідомлено, що вона перебуває на обліку та одержує довічне грошове утримання в розмірі 50% суддівської винагороди. Стаж роботи на посаді судді складає 20 років 9 місяців 6 днів.
Врахування до стажу роботи на посаді судді навчання, інших періодів роботи, що дають право подати судді заяву про відставку, при обчисленні збільшеного розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці законодавством не передбачено.
Не погодившись із такою відповіддю позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.
Частиною сьомою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІІ встановлено щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 № 2509-VIII статтю 137 Закону № 1402-VIII було доповнено частино другою такого змісту: «2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, який діяв на час призначення позивача на посаду судді, визначено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України,  не  молодший двадцяти п`яти років,  який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє  державною  мовою.
Судом встановлено, що позивач працювала: з 02.01.1999 по 07.06.1999 - помічник голови Селідівського міського суду Донецької області; з 08.06.1999 по 31.08.2000 – юрисконсульт, провідний юрисконсульт, головний юрисконсульт Селидівського відділення «Промінвестбанку»; з 05.09.2000 по 30.08.2001 - помічник голови Селидівського міського суду Донецької області; з 19.07.2002 по 24.11.2002 - консультант Селидівського міського суду Донецької області. Ці періоди є роботою за юридичною спеціальністю і враховані при обліку стажу роботи судді і Вищою радою правосуддя у відповідному рішенні, і Дніпровським апеляційним судом у наданому розрахунку стажу.
Отже на час призначення на посаду ОСОБА_1 мала необхідний стаж роботи в галузі права три роки, і за приписами вищенаведених норм вони мають бути враховані при обліку суддівського стажу позивача для обрахування розміру довічного грошового утримання судді у відставці.  
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду від 22.11.2018, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21.
З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на зарахування до його стажу трьох років стажу роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 , для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону № 1402-VIII складає повних 23 роки.
Стосовно визначення відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід зазначити, що основний розмір довічного грошового утримання позивача складає 50%, проте з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, суд вважає, що такий розмір повинен складати 56% (за 20-річний стаж – 50% та 2% за кожний рік відпрацьований понад 20-річний стаж, тобто 6 %  за 3 повних роки) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зменшення відсотку основного розміру довічного грошового утримання позивача було здійснено не у спосіб, передбачений Конституцією України та Закону № 1402-VIII.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402-VIII.
Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону № 1402-VІІІ судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно положень ч.5 ст.13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відтак, відповідач не застосувавши наведені норми та правові висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах діяв не у відповідності та не у спосіб передбачений Законом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу її роботи, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, та призначення виплати їй щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% від заробітної плати працюючого судді не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги  підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача щодо неправомірного стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
За ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі № 200/6680/23 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 11 квітня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук