ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 р. 	Справа № 440/15029/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва)  по справі № 440/15029/23
за позовом     ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач,       ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164050000207 від 07 червня 2023 року про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 09.02.2022 та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум з 09.02.2022.
  Рішенням Полтавського   окружного адміністративного суду від 14.11.2023 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.06.2023 №164050000207 про відмову в переведенні на пенсію по Закону України "Про державну службу".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", періоди роботи з 26.01.2002 по 02.01.2018, з 03.01.2018 по 31.12.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2023 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.  
ОСОБА_1 не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині обраного судом способу захисту , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення   в частині відмови в зобов`язанні пенсійній орган перевести ОСОБА_1 х пенсії за віком відповідно до Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно  до ст.37 Закону України " Про державну службу" і здійснити перерахунок пенсії з 09.02.2022 з урахуванням фактично виплачених сум. В цій частині  ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги .
Позивач наполягає на тому, що судом першої інстанції неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача у спосіб зобов`язання повторного розгляду заяви позивача від 31 травня 2023 року, а не перевести на  пенсію державного службовця з 09.02.22 .
Також наголошує, що вже вдруге змушена звертатися суду за захистом своїх прав і вже протягом майже двох років не може отримати пенсію, а тому потребує ефективного способу захисту порушеного права.
Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
09 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ  в Полтавській області з заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 10.02.2022 № 528/03-16, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1  в здійсненні переходу на пенсію згідно ЗУ "Про державну службу", оскільки станом на 01.05.2016 посада позивачки не віднесена до категорії посад державної служби, а отже   ОСОБА_1 не має права на перехід на пенсію по віку відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".
Вказане рішення оскаржено ОСОБА_1 до суду, за наслідками розгляду справи рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі №440/5385/22, яке набрало законної сили згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 528/03-16 від 10.02.2022 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2022 року про перехід на пенсію згідно ЗУ "Про державну службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від   07 червня 2023 року №164050000207 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 31.05.2023 відмовлено  в переведенні на пенсію згідно ЗУ "Про державну службу", оскільки безпосередній стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців на підставі записів трудової книжки складає, 10 років 06 місяців 23 дні (періоди роботи з 04.01.1987 по 24.10.1990, з 02.10.1994 по 03.07.2001). 
Крім того, розміри складових заробітної плати, зазначені в довідках від 26.05.2023 №394,395, не відповідають вимогам норм наказу №750. 
Одночасно з цим повідомлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493-Ш від 07.06.2001 зі змінами. (а.с. 20-21).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.09.2023 №43728-34481/Ф-01/8-0400/23 повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі №440/5385/22, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023, виконано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в повному обсязі в межах покладених зобов`язань. 
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася з позовною заявою до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 07.06.2023 прийнято неправомірно, спірний період роботи позивачки на службі в органах місцевого самоврядування з  26.01.2002 по 02.01.2018, з 03.01.2018 по 31.12.2021 має бути зарахований до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, а тому позивач має право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд першої інстанції, з посиланням на дискреційні повноваження, вважав, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2023 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.
В частині зобов`язання пенсійний орган перевести позивача на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» відмовив в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон України № 889-VIII).
За змістом п. 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі по тексту - Закон України № 3723-ХІІ), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.
Положеннями п.п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Приписами ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, чинного до 01.05.2016, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права  висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 500/5183/17.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 в період з 26.01.2002 по 02.01.2018  працювала  спеціалістом 1 категорії Решетилівської сільської ради, з 03.01.2018 по 31.12.2021  Решетиліської міської ради, що підтверджується записами трудової книжки позивача.
Стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби , на день набрання чинності Законом України " Про державну службу" становив більше 20 років. Позивач працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом № 889-VIII, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".
Суд першої інстанції виходив з того, що  після скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні позивачці пенсії, саме пенсійний орган має продовжити процедуру розгляду заяви від 31.05.2023 та прийняти рішення про переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про не вірно обраний судом спосіб захисту її прав , колегія суддів зазначає наступне.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі за текстом Порядок №3 1).
Відповідно до п. 4 Порядку №3 1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем його проживання.
Згідно з абз. 1 п. 14 Порядку №3 1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку №3 1).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 09.02.2022  зверталася до пенсійного органу 09.02.2022  із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".
Двічі пенсійним органом приймалися рішення про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 , що змушувало позивача звертатися до суду за захистом своїх прав.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Відтак, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що позивач має необхідний стаж для переведення на пенсію за Законом України " Про державну службу", надала до пенсійного органу всі документи ,  колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1    є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з  пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 09.02.2022.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 по справі № 440/15029/23 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2023 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.
Прийняти в цій частині постанову позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 09.02.2022 та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум з 09.02.2022.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 по справі № 440/15029/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Т.С. Перцова