П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/15327/23	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
повний текст судового рішення
складено 18.01.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду звернулись позивачі із цим позовом, в якому просили суд:
1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати основного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", військовослужбовця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року.
2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати основного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", військовослужбовця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) його батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року.
3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити основне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» військовослужбовця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року.
4.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити основне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" військовослужбовця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) його батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позов у якому вказав, що відповідні виплати були нараховані 24.12.2023р. та виплачені членам сім`ї безвісти зниклого ОСОБА_3 , у зв`язку із чим просив закрити також провадження у справі через відсутність предмету спору.
18.01.2023р. від представника позивачів до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про прийняття відмови від позову та повернення сплаченого судового збору з присудженням судових витрат, оскільки відповідачем задоволено його позовні вимоги.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2024р., суд прийняв відмову позивачів від позову та закрив провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Також, судом першої інстанції було вирішено питання щодо клопотання представника позивачів про повернення судового збору та вирішення питання щодо судових витрат та зокрема:
-Повернути    ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_5 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 537 (п`ятсот тридцять сім) грн 00 коп.,
-Повернути    ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,     РНОКПП НОМЕР_4 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 537 (п`ятсот тридцять сім) грн 00 коп.,
-Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) витрати на професійну допомогу адвоката у розмір 2000,00 грн дві тисяч грн. 00 коп.),
-Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) витрати на професійну допомогу адвоката у розмір 2000,00 грн дві тисяч грн. 00 коп.).
На вказане судове рішення (ухвалу) відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі по 2000,00 грн. на користь кожного позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач у справі зазначає, що указане судове провадження за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрито у зв`язку із відмовою позивачів від позову і така відмова прийнята судом. Судові витрати в такому випадку покладені на військову частину незаконного. Апелянт звертає увагу, що розрахунок додаткової грошової винагороди, а також основного грошового забезпечення у сфері оборони здійснюється в поточному місяці за попередній, тобто виплати нараховуються у січні за грудень та в подальшому відповідно. Позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була подана 20.12.2023р., що свідчить про недоцільність такої позовної заяви, оскільки військова частина НОМЕР_1 , як вказувалось, здійсню замовлення грошових коштів в поточному місяці за попередній, тому військовою частиною в обов`язковому порядку була б здійснена виплата грошових коштів позивачам, та залучення адвоката для надання правової допомоги було недоцільним. 
Крім цього, як зауважує скаржник, військовою частиною НОМЕР_1 сума у розмірі 444 793, 19 грн. була нарахована 24.12.2023 членам сім`ї безвісти зниклого ОСОБА_3 , а саме: його матері - ОСОБА_1 та його батькові - ОСОБА_2 . Відтак, неправомірних дій відповідача не вбачається, адже така виплата була здійснена без урахування судового провадження, так як дані грошові кошти були замовлені у попередньому місяці до подачі позовної заяви (асигнування військової частини НОМЕР_1 ). 
З огляду на викладене, за твердженням апелянта, доцільність залучення адвоката для надання правничої допомоги як і доцільність подання позовної заяви відсутня.
За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до приписів ч.ч.1, 3 ст.189 КАС України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.
Згідно п.2 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо позивач, відмовився від адміністративного позову, і відмову прийнято судом.
Як було зазначено вище, від представника позивачів до суду першої інстанції у січні 2024р. після відкриття провадження у справі, надійшла заява про відмову від позову.
Суд першої інстанції прийняв вказану відмову позивача від позову та закрив провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.238 КАС України.
Також, суд першої інстанції встановив, що на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано ордер на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, договір про надання правової допомоги №10/23 від 01.12.2023 року, додаток до договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.Винагорода за вказані послуги було визначено в розмірі 10000,00 грн .
Проаналізувавши та застосовуюючи ст.ст. 134, 140 КАС України, суд першої інстанції також вважав наявними підстави для стягнення витрат позивачів на правничу допомогу у розмірі по 2000,00 грн.
Надаючи оцінку такому висновку суду першої інстанції в частині, що є предметом апеляційного оскарження колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 238 КАС України  визначено підстави закриття судом провадження у справі, зокрема, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (п.2 ч.1) та щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (п.8 ч.1).
Згідно з ч.2 вищевказаної статті, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
У той же час, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.
Положеннями ст. 140 КАС України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на наявні у справі документи, якими підтверджується, що у даному спірному випадку позивачі відмовились від позову внаслідок задоволення їх позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви.
З матеріалів справи вбачається, що даний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду було подано представником позивачів в їх інтересах 11.12.2023р. засобами поштового зв`язку.
21.12.2023р. суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Лише 09.01.2024р. військовою частиною НОМЕР_1 відповідні кошти були сплачені позивачам після втручання адвоката, тобто, після подання цього позову до суду.
При цьому, ще 13.09.2023 на ім`я ОСОБА_1 надійшло сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її син, гранатометник 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти, 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , зник безвісти 09.09.2023р. під час виконання бойового завдання поблизу району Роботино - Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області.
15.09.2023р. позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з заявами до командира військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_5 про отримання грошового забезпечення їх сина ОСОБА_3 як особи, яка вважається безвісти зниклою.
Також, з позовної заяви вбачається, що позивачі звернулись за правничою допомогою до адвоката Воробйова В.В., який 09.12.2023р. направив на адресу відповідача адвокатський запит з метою встановлення причин не виплати батькам грошового забезпечення їх сина ОСОБА_3 як особи, яка вважається безвісти зниклою. 
Відповіді на указаний запит відповідач на час звернення до суду з позовом не надав, а так само і не здійснив на момент подачі позову виплату коштів (ні основне грошове забезпечення ні додаткове) на рахунки позивачів, що й зумовило необхідність звернення позивачів до суду з цим позовом.
Посилання скаржника на те, що ще у грудні 2023р., а саме 24.12.2023 грошове забезпечення ОСОБА_3 зниклого безвісти 09.09.2023р. було нараховано членм сім`ї не засвідчують обставину того, що у позивачів станом на 11.12.2023р. були відсутні підстави для звернення до суду з цим позовом.
Окрім того, як вже вказувалось вище до подання позову, позивачі здійснювали дії, направлені на отримання зниклого безвісти сина грошового забезпечення, однак їх вимоги відповідачем не були задоволені, аж до звернення до суду з цим позовом.
До того ж, судова колегія також враховує й ту обставин, що кошти позивачам були виплачені лише 09.01.2024р. та указане не спростовано скаржником.
Відтак, у спірному випадку позивачі відмовились від позову внаслідок задоволення їх вимог відповідачем після подання позовної заяви, що своєю чергою свідчить наявність у них права на відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язану із зверненням до суду з позовною заявою.
Як передбачено у ч.ч.1,6 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ж ухвалі. У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.
Статтею 16 КАС України регламентовано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відшкодування витрат на правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.
Частинами 1, 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).
При цьому, у відповідності до приписів ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі  сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, відповідно до встановлених обставин справи, на підтвердження понесених позивачем витрат  з правничої допомоги  до матеріалів справи надано ордер на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, договір  про надання  правової  допомоги  №10/23 від 01.12.2023 року, додаток до договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Винагорода за вказані послуги  було  визначена  в розмірі 10000,00 грн .
Дослідивши наявні у справі докази, надані в обґрунтування й доведення витрат на правничу допомогу, які позивачі понесли у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ними доведено фактичне отримання правничої допомоги, пов`язаної з представництвом інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судів щодо розгляду цієї справи (зокрема у вигляді складання заяв по суті справи, процесуальних документів, тощо), обсяг виконаних робіт/наданих послуг, їх зміст.
Водночас, судова колегія також враховує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Розглядаючи заяву про розподіл судових витрат, та вирішуючи її по суті, суд має детально визначити чи підтверджуються вони документально (реально понесені) чи заявлених розмір відповідає визначеним приписами КАС України критеріям та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору, а не автоматично стягувати увесь заявлений стороною до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У п. 269 рішення Європейський суд з прав людини від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
На думку апеляційного суду, висновуючись з приводу присудження позивачам за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі, суд першої інстанції дотримався вищенаведених вимог, зокрема врахував складність справи (яка є незначною, у зв`язку із чим в ухвалі суду про відкриття провадження зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження), надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони; обґрунтовано звернув увагу на те, що складання позовної заяви за своїм змістом та об`ємом написання, не є такою, яка потребують значного часу та підготовки до їх складання, а саме 6 годин, а тому суд зазначає, що ані кількість витрачених годин, ані сума визначена в акті щодо цих виконаних робіт не є співмірною зі складністю справи  та обсягом виконаних адвокатом робіт, як того вимагає законодавство, та не в повному обсязі відповідають критерію «об`єктивного та співмірного обсягу наданої правничої допомоги».
Колегія суддів вважає, що у спірному випадку, суд першої інстанції детально дослідив надані позивачем документи в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оцінив заявлені витрати позивачем з урахуванням їх обґрунтованості та необхідності, та дійшов обґрунтованого висновку про завищення заявленої позивачами суми у розмірі загалом 10000грн. (по 5000,00грн. на користь кожного з позивачів). у зв`язку із чим така сума була зменшена судом та присуджено до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі по 2000,00 грн. на користь кожного з позивачів.
Стягнута судом першої інстанції на користь позивачів сума у відшкодування витрат на правничу допомогу, на переконання колегії суддів, є цілком ґрунтовною та співмірною.
В апеляційній скарзі відсутні доводи стосовно неспівмірності стягнутої судом суми у розмірі по 2000,00 грн. На кожного з позивачів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивачів про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Інші доводи апеляційної скарги та загалом доводи апелянта є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано вимог КАС України при прийнятті оскаржуваного судового рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Передбачених ч.3 ст. 317 КАС України порушень норм процесуального права, які обов`язково слугують підставами для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків цього рішення суду, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає розглядувану апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення суду (ухвалу) в оскаржуваній частині - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат за наслідком апеляційного перегляду справи відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі №400/15327/23 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   О. О. Димерлій