ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/31500/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року (суддя Кучма К.С.) у справі №160/31500/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -
                                                                 встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому частини заробітної плати у вигляді додаткової винагороди за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України за період з 18.09.2022 року по 05.12.2022 року, з 07.12.2022 року по 24.12.2022 року, у загальному розмірі 300 000 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на його користь заробітну плату у вигляді додаткової винагороди за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України за період з 18.09.2022 року по 05.12.2022 року, з 07.12.2022 року по 24.12.2022 року, у загальному розмірі 300 000 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що проходив військову службу у відповідача та у вказаному періоді він приймав безпосередню участь у бойових діях – забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії. З огляду на це вважав, що має право на отримання у вказаний проміжок часу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. щомісячно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяц пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р.;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України 
від 28.02.2022 р. № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р., з урахуванням фактично виплачених сум.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, за спірний період, виходячи з розрахунку розміру - 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Такі висновки суд обґрунтував тим, що безпосередня участь позивача в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у вказаному періоді, підтверджена документально, а саме довідкою, в якій зазначено як період такої участі позивача так і документи, на підставі яких цю довідку видано.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Відповідач вказує на те, що підставою для виплати щомісячної додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, виходячи з розрахунку розміру - 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, є відповідні довідки, затверджених зразків, командирів частини про участь особи в таких заходах про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях чи в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Відповідач зазначав, що інформацією про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у спірному періоді, військова частина не володіє. За позицією відповідача надана суду довідка не є належним документом, який підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Крім цього, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду і вказаним обставинам судом першої інстанції не було надано правової оцінки.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач проходив військову службу у відповідача – ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 29.01.2023 року №419-Д солдат ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р.
Довідка складена на підставі: наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №277 (36.2) від 11.10.2022 р., накази командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) №181 (2.6) від 10.12.2022 р., накази командувача оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по стройовій частині) № 152 (1.1) від 19.12.2022 р., №10 (2.1.2) від 12.10.2023 р. 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.05.2023 року №125 солдата ОСОБА_1 з 03.05.2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, але при звільнені не було виплачену додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. щомісячно, на яку, як зазначав позивач він мав право у період з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р.
Вказані обставини стали підставою звернення позивача з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Визначаючи суть спірних відносин між сторонами, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивачем порушено питання про те, що відповідачем у спірних відносинах допущено протиправну бездіяльність, в частині не нарахування та не виплати додаткової винагороди за період з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р., виходячи із розрахунку 100000грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. І, як наслідок, заявлені вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої допомоги саме виходячи із розрахунку 100000грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Таким чином, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували вказані твердження позивача щодо допущеної відповідачем протиправної бездіяльності у спірних відносинах.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»
Пунктом 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на час прийняття) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ№ 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.
Абз.3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Отже, з огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. У свою чергу, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.
Додатком №1 до Окремого доручення затверджено форму довідки. У довідці визначається період такої участі військовослужбовця, а також зазначаються підстави для її видання: бойові накази, журнал бойових дій, рапорти командирів підрозділів.
У спірному випадку позивач надано довідку відповідно до якої солдат ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 18.09.2022 р. по 05.12.2022 р., з 07.12.2022 р. по 24.12.2022 р.
Довідка складена на підставі: наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №277 (36.2) від 11.10.2022 р., накази командира оперативно-тактичного угрупування "Соледар" (по стройовій частині) №181 (2.6) від 10.12.2022 р., накази командувача оперативного угруповання військ "Чернігів" (по стройовій частині) № 152 (1.1) від 19.12.2022 р., №10 (2.1.2) від 12.10.2023 р. 
Отже, оскільки надана довідка містила в собі інформацію, обов`язкова наявність якої передбачена Окремим дорученням і така довідка підтверджувала безпосередню участь позивача у бойових діях, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000грн. у спірному періоді.
Надаючи оцінку аргументам відповідача, які наведенні останнім в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що  відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого законом покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, не доведено жодним доказом, що довідку видано позивачу безпідставно, або що інформація, зазначена у цій довідці, не відповідає дійсності.
Стосовно аргументів відповідача про пропуск позивачем строків звернення з позовом до суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача про те, що у спірному випадку строки звернення з позовом до суду врегульовані ст.233 КЗпП України, в редакції з 19.07.2022.
Так, відповідно до частин 1 та 2 даної норми, у вказаній редакції, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, положення ч.2 ст.233 КЗпП України не лише визначають строки реалізації права на судовий захист, а й визначають час, з якого починається перебіг такого строку, а саме: «з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні».
У свою чергу, Законом №2352 не лише внесено зміни до ст..233 КЗпП України, а і до ст.116 КЗпП України, якою, з урахуванням змін, передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Отже, саме з подією отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення, законодавець пов`язує перебіг трьохмісячного строку для звернення з позовом до суду.
Як зазначено вище, позивача звільнено зі служби з 03.05.2023, але позивач не отримував повідомлення про нараховані та фактично виплачені суми грошового забезпечення, іншого відповідачем не доведено. Навпаки, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач не був обізнаний про фактично виплачені суми грошового забезпечення, про що свідчать його звернення до відповідача. Довідку про фактично виплачені суми грошового забезпечення відповідачем було надано лише на виконання ухвали суду про витребування доказів, яку постановлено вже під час розгляду цієї справи.
Отже, за таких обставин відсутні підстави стверджувати про попуск позивачем строку звернення до суду, який визначено ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції Закону №2352).
Підсумовуючи викладене. суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №160/31500/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

          Повне судове рішення складено 16.05.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк