Справа № 132/1470/23 
Провадження № 33/801/399/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Голота Л. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року                                                                              м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О., 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 року по справі № 132/1470/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп..
Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_1 26.04.2023 року о 23 год. 40 хв. рухаючись по вулиці Київській в селі Корделівка Хмільницького району Вінницької області, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки (моделі) «ВАЗ 21091», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в передбаченому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу під відеофіксацію, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подано 12.04.2024 року апеляційну скаргу (вх. № 3591), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції допущено порушення статті 252 КУпАП, не досліджувався відеозапис з місця події, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення. Відеозапис не містить факту керування транспортним засобом та факту зупинки автомобіля.
Працівниками поліції порушено частину 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року № 1026, оскільки відеозапис не є безперервним. Суд не врахував, що відсутність посвідчення водія не є підставою зупинки транспортного засобу. У справі відсутні докази зупинки транспортного засобу та законності зупинки. 
Працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені статтею 268 КУпАП, чим порушено також положення статті 256 КУпАП, на що не звернув увагу місцевий суд та не виконав вимоги пункту 2 частини першої статті 278 КУпАП. У справі відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем. Працівниками поліції здійснювався моральний тиск на ОСОБА_1 ..
Суд розглянув справу без наявності доказів належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи (12.03.2024) ОСОБА_1 , чим порушив його права. 
В апеляційній скарзі також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засідання (12.03.2024 року) при прийняті оскаржуваної постанови, копію постанови він отримав 11.04.2024 року, а апеляційну скаргу подав 12.04.2024 року, протягом десяти днів з дня коли дізнався про зміст оскаржуваної постанови суду. 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать відомості з сайту Укрпошта №0600262129958 «адресат відсутній за вказаною адресою». В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглядати справу у його відсутності.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (частина шоста статті 294 КУпАП).
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Щодо клопотання про поновлення строку на оскарження. 
Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Норми КУпАП не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
З матеріалів справи вбачається, що постанова місцевого суду прийнята 12.03.2024 року, ОСОБА_1 не був присутній в судовому засідання 12.03.2024 року при прийняті оскаржуваної постанови, копію постанови він отримав 11.04.2024 року, а апеляційну скаргу подав 12.04.2024 року, тобто протягом десяти днів з дня коли дізнався про зміст оскаржуваної постанови суду. 
З огляду на зазначене, наведені в клопотанні про поновлення строку причини пропуску  ОСОБА_1 строку на оскарження постанови суду суд апеляційної інстанції вважає поважними та доходить висновку про поновлення строку на оскарження постанови суду, з метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження.
Щодо перегляду справи апеляційним судом. 
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП апеляційний суд вважає обгрунованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами : 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 324189 від 26.04.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 26.04.2023 року о 23 год. 40 хв. рухаючись по вулиці Київській в селі Корделівка Хмільницького району Вінницької області, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки (моделі) «ВАЗ 21091», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в передбаченому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу під відеофіксацію, чим порушив пункт 2.5 ПДР України. Від підпису в протоколі та отримання його копії відмовився. /а. с. 1/;
-копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 182177, згідно якої ОСОБА_1 26.04.2023 року о 23 год. 40 хв. в с. Корделівка по вул. Київська керував транспортним засобом ВАЗ 21091 номерний знак « НОМЕР_1 » без посвідчення водія, чим порушив пункт 2.1а ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штрафу у розмірі 425 грн. Штраф ОСОБА_1 сплачено /а. с. 3, 14/.
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції /а. с. 5/;
-довідкою про те, що ОСОБА_1 видавалось посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 08.08.2009 /а. с. 4/;
-відеозаписом з місця події /а. с. 6/, на якому зафіксовано на відео факт руху 26.04.2023 року о 23 год. 40 хв. автомобіля «ВАЗ 21091», номерний знак « НОМЕР_1 », який зупинився, в автомобілі перебував ОСОБА_1 (час 23:32 год по 23:44).
Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в лікарні через виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, на що він відмовився (час 23:46:40 год по 23:48).
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 1.3, 1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено порушення статті 252 КУпАП, не досліджувався відеозапис з місця події, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому не зафіксовано факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та факту зупинки автомобіля, апеляційний суд відхиляє, оскільки факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів (відеозаписом з місця події, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 182177, згідно якої ОСОБА_1 26.04.2023 року о 23 год. 40 хв. в с. Корделівка по вул. Київська керував транспортним засобом ВАЗ 21091 номерний знак « НОМЕР_1 » без посвідчення водія, чим порушив пункт 2.1а ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн. Штраф ОСОБА_1 сплачено /а. с. 3, 14/). Даний відеозапис досліджувався судом першої інстанції, відкриття/повторне закриття конверту з диском засвідчено наклейкою з підписом помічника судді ОСОБА_2 , а тому доводи апелянта , що диск не оглядався не відповідають дійсності. /а.с.6/.        Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що працівниками поліції порушено частину 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року № 1026, оскільки відеозапис не є безперервним, апеляційний суд оцінює критично, оскільки ці твердження не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, а відеозапис є належним доказом у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, так як містить фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановив наявність адміністративного правопорушення. Підстав вважати відеозаписи такими, що не відповідають фактичним обставинам справи апеляційний суд не вбачає. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у справі відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки із відеозапису з місця події вбачається, що автомобіль «ВАЗ 21091», номерний знак « НОМЕР_1 », був евакуйований на штраф майданчик.
Безпідставними є також аргументи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції здійснювався моральний тиск на ОСОБА_1 , оскільки у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 заявляв про тиск на нього працівниками поліції, їхні дії він не оскаржував, погодився із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 182177, сплативши штраф. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що у справі відсутні докази зупинки транспортного засобу та законності зупинки апеляційний суд оцінює критично, оскільки з відеозапису видно, що автомобіль «ВАЗ 21091», номерний знак « НОМЕР_1 » зупинився самостійно і до нього під`їхали працівники поліції. В автомобілі перебував лише ОСОБА_1 , який пояснив працівникам поліції, що він є власником автомобіля. При складені адміністративних матеріалів ОСОБА_1 не вказав даних особи, яка за його поясненнями керувала автомобілем. 
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені статтею 268 КУпАП, чим порушено також положення статті 256 КУпАП, на що не звернув увагу місцевий суд та не виконав вимоги пункту 2 частини першої статті 278 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився. Із відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний із процедурою огляду на стан алкогольного сп`яніння так і зі своїми правами, зазначивши, що раніше і сам працював в правоохоронних органах так складав протоколи про адміністративне правопорушення.
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без наявності доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи (12.03.2024), чим порушив його права, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (частина перша статті 268 КУпАП).
З матеріалів справи вбачається, що справа надійшла до суду 15.12.2023 року після її повернення двічі на доопрацювання (постанова суду від 13.09.2023 та від 30.10.2023) /а. с. 9/. ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення № 0600249053490 /а. с. 18/, № 0600249843404/а. с. 19/.
Справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 15.12.2023 року по 12.03.2024 року, тобто більше чотирьох місяці. У той же час, ОСОБА_1 до суду першої інстанції не було подано клопотання/заяви про відкладення розгляду справи, письмових пояснень по справі тощо. Тобто, своїми правами ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд.
Суд зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, строки розгляду справи в суді першої інстанції, суд першої інстанції правомірно провів розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, зокрема щодо охорони прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції покликаний забезпечити виправлення помилок суду першої інстанції як у питаннях факту (правильність оцінки доказів і встановлення обставин), так і в питаннях права (правильність застосування матеріального і процесуального права).
Відсутність ОСОБА_1 в суді першої інстанції не може бути достатньою підставою для скасування постанови суду першої інстанції враховуючи конкретні обставини справи, строки її розгляду в суді першої інстанції, обізнаність про її розгляд судом ОСОБА_1 , його поведінку, строки встановлені частиною шостою статті 38 КУпАП, а також те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП не є обов`язковою, апеляційний суд вважає, що підстав вважати, що судом були порушені права ОСОБА_1 , передбачені статтею 268 КУпАП немає.
Апеляційним судом було забезпечено право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи в суді (давати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання), однак в судове засідання він не з`явився, тим самим розпорядився своїми правами на власний розсуд. 
Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, за яке передбачене суворе стягнення у виді значного штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 245, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, ступеня його вини, інших обставин справи.
Керуючись статтею 294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 року по справі № 132/1470/23.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 року по справі № 132/1470/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота