Номер провадження: 33/813/1060/24
Номер справи місцевого суду: 496/1065/24 
Головуючий у першій інстанції Пенюра Л.О. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року                                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 березня 2024 року, - 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. 

Обставини справи 

       Постановою суду першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2024 року о 13 годині 40 хвилин в с.Маяки Одеського району на 5-му причалі на річці Дністер судноводій ОСОБА_1 керував плавзасобом Sylvan Explorer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з підвісним двигуном Mercury-70 к.с., в стані алкогольного сп`яніння. 
Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, прилад №ARLJ-0447, принтер ARLК-0003, тест №1137, результат тесту 0,84 ‰.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.130 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1) ст.247 КУпАП – у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що копію постанови він отримав 07 березня 2024 року.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:
1)він не визнав свою провину в інкримінованому йому правопорушенні, жодного доказу визнання вини матеріали справи не містять;
2)наявні у матеріалах справи відео не містять підтвердження факту керування судном, моменту руху та зупинки судна;
3)в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено найменування технічного засобу, його серійного номеру за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення;
4)відео не є доказом керування судном, оскільки з нього достовірно неможливо встановити судноводія, не зафіксовано час, дата, найменування технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація,
5)згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння складеного о 16 годині 20 хвилин 08 лютого 2024 року лікарем ККНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_1 є тверезим, ознак сп`яніння виявлено не було;
6)в поясненнях доданих до протоколу правопорушник також заперечував факт вживання алкоголю.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду, яке було призначене на 18.04.2024 року о 15 годині не з`явився про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належними чином, з клопотаннями та заявами про відкладення апеляційного розгляду не звертався.
24.04.2024 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Друганова А.С. про ознайомлення з матеріалами справи.
У судове засідання призначене на 29.04.2024 року на 11 годину ОСОБА_1 та його захисник Друганов А.С. не з`явилися про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся ОСОБА_1 належними чином, з клопотаннями та заявами про відкладення апеляційного розгляду не звертався.
При цьому захисник не з`явився до Одеського апеляційного суду для ознайомлення з матеріалами справи.
У судове засідання призначене на 14.05.2024 року на 11 годину 30 хвилин ОСОБА_1 та його захисник Друганов А.С. не з`явилися про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся ОСОБА_1 належними чином, з клопотаннями та заявами про відкладення апеляційного розгляду не звертався.
Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
З огляду на те, що ОСОБА_1 та його захисник з клопотаннями та заявами про відкладення апеляційного розгляду не зверталися, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження

Пунктом 8) ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з положеннями ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
В свою чергу матеріали справи про адміністративне правопорушення містять розписку про отримання ОСОБА_1 копії оскарженої постанови 07 березня 2024.
20 березня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на оскарження постанови суду підлягає поновленню, як такий, що був пропущений з поважних причин.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. 
Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
З матеріалів справи убачається, що при її розгляді суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 252 КУпАП, повно та об`єктивно розглянув справу і прийняв обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП.
Дослідивши оскаржену постанову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вона є обґрунтованою, належним чином вмотивованою, а отже і законною.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №470947 від 08.02.2024 року складеним за тим фактом, що 08 лютого 2024 року о 13 годині 40 хвилин в с.Маяки Одеського району на 5-му причалі на річці Дністер судноводій ОСОБА_1 керував плавзасобом Sylvan Explorer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з підвісним двигуном Mercury-70 к.с., в стані алкогольного сп`яніння. 
Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у фабулі протоколу ОСОБА_1 не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.
Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.
Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Drager Alcotest 6820, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено вміст 0,84 ‰ алкоголю, що підтверджує те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Також, судом першої інстанції було досліджено наступні докази: 
 - протокол про адміністративне правопорушення №ЧМ000019 від 08.02.2024 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував малим катером УКА-1000-К (судновий білет БІ №05666) за відсутності оригіналів судових документів на борту судна (судновий білет, посвідчення судноводія малого судна, свідоцтва про придатність судна до плавання), та який в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» власноручно написав: «прошу розглянути без моєї присутності», тобто без будь-яких заперечень щодо факту керування ним вказаним плавзасобом;
- рапорт пом. чергового Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області Ракова М.І. від 08.02.2024 року, згідно з яким 08.02.2024 року о 15:46 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 08.02.2024 року о 15:45 в с. Маяки під час патрулювання р. Дністер було зупинено для перевірки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував човном Сільван номер УКК1000К з явними ознаками алкогольного сп`яніння;
- відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , які він надає працівнику поліції, про те, що він керував плавзасобом Sylvan Explorer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вживав алкогольні напої, пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager, який показав 0,84 ‰ алкоголю, з чим ОСОБА_1 погодився.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП, є такими, що доповнюють одне одного, повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. ст. 251, 252 КУпАП прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріалами справи не підтверджується факту керування ним плавзасобом суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються доказами у справі.
Так, Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, наявного в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 за запитання працівника поліції – чи керував він плавзасобом Саліван на річці Дністер перед Дністровським лиманом, особисто підтвердив ці обставини та з впевненістю назвав бортовий номер плавзасобу, яким керував – 1000К. 
Також, під час спілкування з працівником поліції з приводу проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним плавзасобом, а також погодився з результатом приладу Drager, який йому було продемонстровано працівником поліції.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наведені обставини поза розумним сумнівом підтверджують доведеність факту керування останнім плавзасобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

В свою чергу апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згідно висновку КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000404 від 08.02.2024 року, він був тверезий.
Відповідно до матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я під час оформлення відносно нього протоколу за ч.5 ст.130 КУпАП.
В свою чергу апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ країни № 1103 від 17.12.2008.
Згідно п.п.2,6,7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п.п.8, 12 Розділу ІІ вказаної Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1до цієї Інструкції. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Вказані норми мітяться також у відповідному Порядку, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції та Порядку, вважаються недійсними.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, вимогам Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, п.17 Розділу ІІІ, якої передбачає, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, а п. 20 Розділу ІІІ встановлює, що висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках, один з яких видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд.
З цих підстав апеляційний суд визнає недопустимим доказом наявний в матеріалах справи висновок КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000404 від 08.02.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 особисто з`явився до медичного закладу де проведено її огляд, ознак сп`яніння не виявлено, оскільки проходження медичного огляду особою не у встановленому законом порядку, свідчить про недотримання процедури проведення медичного огляду у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, відповідних Порядку та Інструкції.

Щодо інших доводів, на які посилався ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає про таке.
Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).
Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Проте ОСОБА_1 не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, не скористався своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.5 ст.130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 01 березня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.О. Толкаченко