УХВАЛА

13 травня 2024 року 
м. Київ
справа №420/4456/23
адміністративне провадження № К/990/15413/24  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Прокопенка О. Б.,  Кашпур О.В., 
перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі від 19 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 26 січня 2023 року №237, в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13 лютого 2023 року №129 о/с, в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 07 березня 2023 року №229о/с, в частині, що стосується підполковника поліції ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22 березня 2023 року №303 о/с, в частині, що стосується підполковника поліції ОСОБА_1 ;
- поновити позивача на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 лютого 2023 року по день поновлення на посаді.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі від 19 січня 2024 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 237 від 26 січня 2023 року в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 129 о/с від 13 лютого 2023 року в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01 березня 2023 року.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 84636,26 грн з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Національної поліції в Одеській області оскаржило їх до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 06 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року та від 12 квітня 2024 року касаційні скарги повернуто відповідачеві. 
22 квітня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач вчетверте надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.
Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення позивача зі служби в поліції внаслідок застосування до нього дисциплінарного стягнення. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач обіймав посаду начальника сектору моніторингу відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. Отже, враховуючи посаду позивача, він не є службовою особою, який займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції», у зв`язку з чим ця справа відноситься до справ незначної складності. 
Оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтуванні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України відповідач зазначає про фундаментальність значення застосування пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) у подібних правовідносинах для формування єдиної правозастосовчої практики, а також фундаментальність значення застосування частини першої статті 15 КУпАП.
В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України відповідач зазначає, що порушення службової дисципліни поліцейськими в умовах воєнного стану може серйозно підірвати довіру громадян до правоохоронних органів. Також відповідач вказує, що  порушення службової дисципліни може також призвести до втрати поваги до поліцейського корпусу в цілому, а не лише до конкретного індивіда.
Перевіривши викладені доводи щодо обґрунтувань підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховний Суд зазначає наступне. 
Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Водночас колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності  формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування певної норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах. 
Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики або про її відсутність. Зазначені скаржником в касаційній скарзі обставини є загальними та притаманні кожній аналогічній справі. Також в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що безпосередньо ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи,  а також не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих у справі незначної складності.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями  248,  328,  333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі від 19 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - відмовити.
2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
3.  Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.А. Уханенко О.Б. Прокопенко   О.В. Кашпур