ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/27556/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року (суддя Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п. п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п. п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язати звільнити його з військової служби та лав Збройних Сил України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року закрито провадження у справі №160/27556/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, якою закрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставами для відмови в задоволенні позову у справі №160/19839/22 стало те, що позивачем не доведено факт отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту про його звільнення, а отже, на думку заявника, по суті позовних вимог рішення не приймалося.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в межах справи №160/19839/22 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту від 14.10.2022 про звільнення з військової служби за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 розглянути його рапорт від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 у справі №160/19839/22 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 про звільнення з військової служби через сімейні обставини за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 та повідомити про результати його розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі №160/19839/22 скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 в адміністративній справі № 160/19839/22; у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі №160/19839/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі №160/19839/22
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі №160/19839/22 мотивована тим, що матеріали справи не містили доказів звернення ОСОБА_1 з відповідним рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 . Також матеріали справи не містили доказів отримання командиром ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відтак, на момент розгляду даної справи суд апеляційної інстанції не встановив протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби.
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Предметом спору у цій справі (№160/16545/23) є протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у справі №160/16545/23 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на те що, 28.10.2022 Військова частина НОМЕР_2 направила рапорт позивача про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність ознак бездіяльності відповідача щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 про звільнення з військової служби.
Відповідно до частин 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Також, згідно із ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що тотожність предмета та підстави спору з адміністративною справою №160/19839/22, яка вже вирішена по суті, що унеможливлює окремий розгляд справи в суді, оскільки є рішення суду, яким вже вирішений публічно-правовий спір та надано оцінку діям відповідача щодо відрахованої із заробітної плати позивача суми.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
З аналізу наведених вище правових положень процесуального законодавства слідує, що законодавцем з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, встановлено певні правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.
Таким чином, вищенаведеними нормами встановлений імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у випадку встановлення, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Варто зазначити, що тотожними визнаються позови, у яких одночасно збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Для визначення тотожності позовів, апеляційний суд аналізує їх складові.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що предмет і підстави позову, як і суб`єктивний склад учасників процесу у справах №160/27556/23 та справі №160/19839/22 є тотожними.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що предмет спору у справі №160/27556/23 та у справі №160/19839/22 є тотожними. Тотожними є і сторони у справах.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що предмет і суб`єктивний склад учасників процесу у справах №160/27556/23 та №160/19839/22 є тотожними, водночас на переконання колегії суддів підстави позову є різними.
Так, в адміністративній справі №160/19839/22 підставами позову зазначено, що під час проходження військової служби позивач 14.10.2022 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом та відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби. Проте, станом на час звернення до суду з позовом, рішення по даному рапорту відповідачем так і не прийнято, а позивача не звільнено з військової служби. На момент розгляду даної справи суд апеляційної інстанції не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби, адже матеріали справи не містили доказів звернення позивача з відповідним рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 . Також матеріали справи не містили доказів отримання командиром ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Водночас в адміністративній справі 160/27556/23 підставою позову зазначено, що на повторний адвокатський запит представника позивача Військова частина НОМЕР_2 надала відповідь № 1314/2/56/100/6306 від 27.06.2023 про те, що рапорт на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 від Військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 направлено 28.10.2022 за № 1314/2/56/92/2917. 
Отже, дослідження підстав позову поданого у справі № 160/27556/23 та у справі №160/19839/22 має вирішальне значення для можливості застосування положень п. 4 ч. 1  ст. 238 КАС України.
З наведеного слідує, що підстави позову у цій справі та у справі № 160/19839/22 є різними. Тому, на думку апеляційного суду, спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 160/19839/22.
Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 238 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у справі, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись статтями 243, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко