ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/15892/21                                        Головуючий суддя І інстанції Хайкін В. М.
Провадження № 22-ц/818/443/24                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: страхування, з них
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - Білинової Анастасії Вікторівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року, по справі № 638/15892/21, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення оцінки нанесеного збитку, пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції та моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення оцінки нанесеного збитку, пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції та моральної шкоди, в якій просить суд: стягнути з відповідача на його користь суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 23809,48 грн., витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП у розмірі 2800,00 грн., пеню у розмірі 1452,34 грн., 3 % річних у розмірі 273,38 грн., та індекс інфляції у розмірі 346,13 грн, а разом 28681,33 грн.; стягнути з відповідача на його користь суму нанесеної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2020 року о 14 год. 30 хв. у м. Харкові по пр. Людвіга Свободи, 31, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на припаркований автомобіль) за участю автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальності Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом №128317332 від 04.05.2020 року. 
30.09.2020 року позивач звернувся до представника страхової компанії у місті Харкові з повідомленням про ДТП та подав відповідні документи, а також заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати. 
23.12.2020 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 16703,49 грн. Страхове відшкодування було сплачено страховою компанією на користь позивача відповідно до Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу становить 20044,19 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 20044,19 грн. з ПДВ; 16703,50 грн. без врахування ПДВ.
Однак, як зазначено позивачем, розрахована та перерахована йому сума страхового відшкодування не відповідає дійсній реальній вартості відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу на деталі, що підлягають заміні, 28.12.2020 року звернувся для проведення незалежної оцінки нанесеного йому збитку у результаті ДТП до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та 44508,56 грн. без урахування ПДВ. За проведене дослідження позивачем сплачено 2800,00 грн., цю суму позивач просить стягнути з відповідача.
На заяву позивача від 07.04.2021 р. про доплату страхового відшкодування у розмірі 27715,07 грн. відповідачем надіслано на адресу позивача 18.05.2021 р. лист разом з копіями Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. складеного спеціалістом (аварійним комісаром) ОСОБА_5 та висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 . З висновку автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 вартість матеріального збитку, завдано власнику майна автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 23398,87 грн. в тому числі 1972,31 грн. ПДВ за вартість матеріалів та складових.
Позивач, не погодившись з вищезазначеними висновками звернувся для отримання рецензії до Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України», яка 01.05.2023 р. надала рецензію про те, що висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р. №ЦВ/20/6856, виконаний оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. Фондом державного майна України за результатами розгляду скарги позивача на засіданні Екзаменаційної комісії було прийнято рішення позбавити ОСОБА_6 кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №14 від 29.02.2020 р. та анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 20.12.2022 р. №626/2022, також, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 25.05.2020 р. №419/20 виданий ТОВ «Партнер-Консалт» було анульовано. Таким чином, доказі надані відповідачем є неналежними доказами, страхова компанія повинна доплатити позивачу страхове відшкодування, що нею зроблено не було. Своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 5000,00 грн. та проситься стягнути з відповідача на його користь. Так як на юридичну природу виниклих правовідносин розповсюджує свою дію ст. 625 ЦК України, та відповідно до п. 36.5 п. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1452,34 грн., 3 % річних у розмірі 273,38 грн., та індекс інфляції у розмірі 346,13 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача.
08.08.2023 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Кайданнік Д.А. подано до суду заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач остаточно просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача: суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 22809,49 грн., пеню у розмірі 4088,82 грн., 3 % річних у розмірі 684,28 грн., індекс інфляції у розмірі 4113,71 грн., витрати позивача з проведення рецензії висновку оцінювача відповідача у розмірі 3000,00 грн., а разом 34696,30 грн.; також стягнути з відповідача на користь позивача суму нанесеної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Дзержинського  районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року було частково задоволено позов.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 22809 грн. 49 коп., пеню у розмірі 4088 грн. 82 коп., 3 % річних у розмірі 684 грн. 28 коп., індекс інфляції у розмірі 4113 грн. 81 коп., витрати з проведення рецензії висновку оцінювача у розмірі 3000 грн. 00 коп., а всього стягнути 34696 грн. 30 грн.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь  ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача - ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, а також судом не було досліджено обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті.
Вказала, що суд першої інстанції повністю проігнорував подане ТДВ СК «Альфа-Гарант» клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. Необхідність проведення такої експертизи саме за ухвалою суду обумовлене тим що матеріали справи не містять належного та законного висновку/ експертизи/оцінки складеного на день настання ДТП та за показниками(пошкодженнями) на день настання ДТП.
Зауважив, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт що, висновок № 30С складений 27.01.2021 року, огляд транспортного засобу відбувся 05.01.2021 року. Тобто через
ТРИ місяці після настання ДТП. Матеріали справи не долучено безспірних доказів того, що саме зазначена сума є доведеною та повинна бути стягнута із відповідача та не спростовано доводи ТДВ СК «Альфа-Гарант» , а також не розглянуте клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи за показниками ТЗ станом на дату ДТП.
Зазначив, що позивач має довести вину страховика у невиплаті суми страхового відшкодування у тому розмірі, який він вважав необхідним для повного відшкодування шкоди. Вважаємо такі обставини позивач не довів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.11.2019 року у справі № 760/500/16-ц, Київський апеляційний суд в постанові від 10.11.2022 року по справі № 754/1637/21, Дніпровський апеляційний суд в постанові від 09.11.2022 року по справі № 202/14/22, Київський апеляційний суд в постанові від 16.11.2022 року по справі № 522/14445/21, Київським апеляційним судом в постанові від 23.10.2023 року від 357/11965/22.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Вказав, що позивач має право самостійно будь коли за власні кошти обрати експерта для визначення нанесеного йому матеріального збитку у зв`язку із пошкодженням внаслідок ДТП 29.09.2020 р. його транспортного засобу Volvo V50, р.н. НОМЕР_3 .Варто зазначити, що позивач в даній справі не висував вимоги до відповідача, щодо стягнення з відповідача на користь позивача його витрат, які позивач поніс у зв`язку з визначенням нанесеного матеріального збитку у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП
29.09.2020 р.
Вважає, що відповідач підміняє поняття щодо дати, на яку необхідно розраховувати нанесений збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» оцінка майна, майнових прав. Тобто, законодавець встановлює, що розрахунок нанесеного збитку проводиться на дату проведення оцінки а не на дату ДТП. Варто зазначити, шо Закон у ст. 22, 29, 34 не передбачає, на яку дату необхідно визначати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням зносу, тому відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність» нанесений збиток розраховується на дату проведення оцінки, як це і відображено у Висновку експерта №30/1С від 05.10.2021 р., який було подано до суду позивачем.
Зауважив, що Законом не передбачено обов`язку позивача у наданні відповідачу документів, що підтверджують проведення відновлювальних робіт транспортного засобу Volvo V50, р.н. НОМЕР_3 .
Зазначає, що докази відповідача, які були надані останнім до суду першої інстанції, в підтвердження розміру нанесеного збитку позивачу, а саме Аварійний сертифікат 10-D/79/9 від 18.11.2020 року та Висновок автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6856 від 04.06.2021 року, визнано судом першої інстанції недопустимими доказами. Крім того, в матеріалах справи наявна рецензія на Висновок автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6856 від 04.06.2021 р., згідно якої звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. А Висновок експерта №30/1С від 05.10.2021 р., наданий позивачем до суду першої інстанції в підтвердження розміру нанесеного матеріального збитку позивачу, визнано судом першої інстанції належним та допустимим доказом. Варто зазначити, що згідно висновку експерта №30/1С від 05.10.2021 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_3 , 2009 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП 29.09.2020 року складає 44508,56 грн. без врахування ПДВ на складові частини, які підлягають заміні під час ремонту. Отже, підстави, передбачені п. 36.2. ст. 36 Закону для зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 22809,49 грн., відсутні, оскільки в цій сумі не враховано ПДВ.
Вказав, що судом першої інстанції у рішенні суду клопотання відповідача розглянуто та мотивовано відмовлено у його задоволені, оскільки матеріали справи вже містять висновок експерта, який судом визнано допустимим доказом в підтвердження розміру нанесеного позивачу матеріального збитку у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП 29.09.2020 р. і проведення іншої експертизи є недоцільним, оскільки з моменту ДТП минуло вже більше ніж три роки, і позивач з цим погоджується, оскільки підстави для її проведення відсутні.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав наступні мотиви для своїх висновків.
Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 вартість матеріального збитку, завдано позивачу - власнику майна автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 23398,87 грн. в тому числі 1972,31 грн. ПДВ за вартість матеріалів та складових.
Судом встановлено, що у Аварійному сертифікаті №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаному аварійним комісаром ОСОБА_5 відсутні дані про замовника цього Аварійного сертифікату, не зазначено матеріали на підставі яких складено цей Аварійний сертифікат, відсутній протокол огляду транспортного засобу складений аварійним комісаром або сертифікованим на це працівником страхової компанії, відсутня фототаблиця об`єкту дослідження, відсутнє кваліфікаційне свідоцтво, що підтверджує, що ОСОБА_5 має статус аварійного комісара, що підтверджує його невідповідність вимогам викладеним в п. 5, 6, 7, 10, 11 Типового положення «Про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. №8.
Крім того, згідно рецензії від 01 травня 2023 року Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р. №ЦВ/20/6856, виконаний оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний, його виконано з порушенням п. 4.4, 5.1., 5.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
З цих підстав суд виснував, що аварійний сертифікат №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаний аварійним комісаром ОСОБА_5 та висновок автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6856 від 04.06.2021 р. суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Партнер-Консалт» виконаний ОСОБА_6 на замовлення відповідача, - є недопустимими доказами на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку. 
Суд взяв до уваги висновок № 30С від 27 січня 2021 року судовий експерта ОСОБА_4 , який відповідає вимогам діючого законодавства України, п.п.1.8, 4.21 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослідження та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових- експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 у редакції Наказу Міністерства юстиції України №19/50/5 від 26.12.2012 р зі змінами і доповненнями, на підставі якого суд вважав встановленим, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 44508,56 грн. без урахування ПДВ. 
Вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Суд врахував проведені оплати відповідачем - страховою компанією на користь позивача 23.12.2020 року страхове відшкодування у розмірі 16703,49 грн., 07.06.2021 у розмірі 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., це є підтвердженням сплати страховою компанією позивачу суми страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пені у розмірі 272,51 грн.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2019 року №200/4309/14-ц, від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором.
Зокрема, згідно з ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування, три проценти річних від простроченої суми, пеня та інфляційні збитки, а також витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП та витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 .
Доказів в спростування обставин, наведених позивачем та його представником та підтверджених наданими ними доказами, представником відповідача суду не надано, клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи суд відхиляє, бо призначення експертизи більш ніж через 3 роки після вчинення ДТП не є доцільним.
Суд приймає висновок експертного автотоварознавчого дослідження №30/1С від 05 жовтня 2021 року судового експерта ОСОБА_4 , яким висновок експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта ОСОБА_4 , приведений у відповідність до вимог діючого законодавства України, та яким визначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року у розмірі 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та у розмірі 44508,56 грн. без урахування ПДВ, в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП 29.09.2020 р.
Понесені позивачем ОСОБА_1 витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. є підтвердженими належними та допустимими доказами, однак представник позивача у заяві про уточнення та збільшення розміру позовних вимог не ставить питання про відшкодування цих витрат, тому, судом витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. з відповідача на користь позивача не стягуються.
Понесені позивачем ОСОБА_1 витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнекр-Консалт» ОСОБА_6 є підтвердженими належними та допустимими доказами, представник позивача просить суд стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати в розмірі 3000,00 грн.
Отже, як встановлено судом, вимоги позивача обумовлені нормами матеріального права.
Вирішуючи питання про момент виникнення прострочення грошового зобов`язання, суд виходив з наступного:
Згідно з ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з ст. 36.7. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
З матеріалів справи вбачається, що страховою компанією перераховано на рахунок позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., недоплачена позивачу сума страхового відшкодування складає 22809,49 грн.
Враховуючи, що відповідач частково доплатив позивачу страхове відшкодування 07 червня 2021 року, внаслідок чого позивач звернулася до суду, оскаржуючи відмову відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, за таких обставин суд погоджується з доводами сторони позивача, що моментом прострочення виконання грошового зобов`язання слід вважати день 08 червня 2021 року.
Таким чином, позивач має право на виплату пені відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року.
У зв`язку з цим, суд вважає, що стягненню з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає пеня за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4088,82 грн.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд вважає їх також законними та обґрунтованими, оскільки в даному випадку обов`язок страховика щодо виплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, відповідач прострочив виконання цього грошового зобов`язання, що суд вважає доведеним.
Доводи представника відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджують норми ст. 625 ЦК України суд вважає безпідставними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Суд вважає, що стягнення пені, не виключає можливість одночасного стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вони є різними правовими інститутами.
Суд погоджується з розрахунком сторони позивача та вважає, що з відповідача підлягає стягнення 3 % різних за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 684,28 грн.
Також, суд погоджується з розрахунком сторони позивача щодо стягнення інфляційних витрат та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4113,71 грн.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь моральної шкоди суд зазначив наступне.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Положеннями частин першої – третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач в своєму позові зазначає, що моральна шкода полягає у переживаннях, емоційної напруженості, порушенні життєвих планів та зміні звичайного життєвого устрою (необхідність участі в судовій тяганині, відвідуванні експертних установ, юристів, адвокатів та судових органів для відновлення порушених своїх прав відповідачем). Причиною виникнення цих всіх змін є те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання передбачені законом щодо сплати позивачу страхового відшкодування, а позивач в зв`язку з цим був позбавлений можливості відновити стан свого автомобіля до стану, який був до моменту ДТП, оскільки в нього бракує коштів завершити ремонт, він змушений був експлуатувати свій автомобіль який мав неналежний вигляд, експлуатація автомобіля, який мав неналежний вигляд постійно привертала до себе увагу дорожньо - патрульної служби поліції, які періодично зупиняли його для пояснень звідки виникли пошкодження на ТЗ. Ситуація, що стала підставою цього позову за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Позивач обумовлює заявлений розмір моральної шкоди у 5000,00 грн., тим, що страховик відмовився сплачувати позивачу страхове відшкодування, цим самим поставив позивача у скрутне становище, завдав йому моральних страждань, позивач вимушений був звертатись до суду за захистом свої порушених прав.
Судом встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, при цьому суд вважає, що компенсація моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. буде достатньою та справедливою мірою сатисфакції порушених прав позивача, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 29 вересня 2020 року о 14 год. 30 хв. у м. Харкові по пр. Людвіга Свободи, 31, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на припаркований автомобіль) за участю автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 , автомобіль Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за порушення п.п. 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 перед третіми особами під час керування автомобілем Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП 29.09.2020 року, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальності Страховій компанії «Альфа-Гарант» за полісом №128317332 від 04.05.2020 року, строк дії якого з 00 год. 00 хв. 05.05.2020 р. по 04.05.2021 р. 
Згідно інформації з бази даних МТСБУ щодо поліса №128317332 від 04.05.2020 року, вищезазначений поліс станом на 29.09.2020 року є діючим, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
30.09.2020 року позивач звернувся до представника страхової компанії у місті Харкові з повідомленням про ДТП та подав відповідні документи, а також заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати.
12.10.2020 року представником страхової компанії було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та за його результатами складено протокол огляду з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП, що зазначено у відповіді Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» від 21 квітня 2021 року.
15.12.2020 року позивач надав страховій компанії у місті Харкові завірену судом копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
23.12.2020 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь ОСОБА_1 через мобільний додаток страхове відшкодування у розмірі 16703,49 грн., що підтверджується підтвердженням з мобільного додатку банку про зарахування.
Страхове відшкодування було сплачено страховою компанією на користь позивача відповідно до Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , від 18.11.2020 року, складеного спеціалістом (аварійним комісаром) ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонт транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу становить 20044,19 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 20044,19 грн. з ПДВ; 16703, 50 грн. без врахування ПДВ.
Розрахунком страхового відшкодування ТДВ Страхова компанія «Альфа-гарант» підтверджено визначення суми страхового відшкодування у розмірі 16703,49 грн.
Позивач, так як він вважав, що розрахована та перерахована відповідачем йому сума страхового відшкодування не відповідає дійсній реальній вартості відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу на деталі, що підлягають заміні, 28.12.2020 року звернувся для проведення незалежної оцінки нанесеного йому збитку у результаті ДТП до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , про що було укладено договір про надання послуг з автотоварознавчого дослідження від 28.12.2020 р. за №78/20.
       28.12.2020 р. ФОП ОСОБА_3 за приписами п. 34.2, 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відправив на адресу відповідача та ОСОБА_2 телеграми із запрошенням на огляд автомобіля позивача, останні на огляд не з`явились.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та 44508,56 грн. без урахування ПДВ.
Дослідження судовим експертом Бочаровим С.М. проводилась на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 та суб`єктом оціночної діяльності  ОСОБА_3 за №78/20 від 28.12.2020 року.
Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 27 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 вартість робіт з автотоварознавчого дослідження становить 2800,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 28.12.2020 року ОСОБА_1 перераховано ФОП ОСОБА_3 плату за автотоварознавче дослідження згідно виставленого рахунку за договором за №78/20 від 28.12.2020 року в розмірі 2800,00 грн., що підтверджує понесені позивачем  ОСОБА_1 витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2800,00 грн. 
07.04.2021 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 27715,07 грн. та надав останньому завірену копію звіту судового експерта.
Як зазначено позивачем, 18 травня 2021 року він отримав на свою електронну адресу лист Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» від 21.04.2021 року разом з копіями Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. складеного спеціалістом (аварійним комісаром) ОСОБА_5 та висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 вартість матеріального збитку, завдано власнику майна автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 23398,87 грн. в тому числі 1972,31 грн. ПДВ за вартість матеріалів та складових.
Судом встановлено, що у Аварійному сертифікаті №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаному аварійним комісаром ОСОБА_5 відсутні дані про замовника цього Аварійного сертифікату, не зазначено матеріали на підставі яких складено цей Аварійний сертифікат, відсутній протокол огляду транспортного засобу складений аварійним комісаром або сертифікованим на це працівником страхової компанії, відсутня фототаблиця об`єкту дослідження, відсутнє кваліфікаційне свідоцтво, що підтверджує, що ОСОБА_5 має статус аварійного комісара, що підтверджує його невідповідність вимогам викладеним в п. 5, 6, 7, 10, 11 Типового положення «Про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. №8.
Крім того, згідно рецензії від 01 травня 2023 року Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р. №ЦВ/20/6856, виконаний оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний, його виконано з порушенням п. 4.4, 5.1., 5.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Відповідно до листа Фонду державного майна України від 21 липня 2023 року за №10-59-18111 за результатами розгляду скарги позивача від 23.05.2023 р. на засідання Екзаменаційної комісії було прийнято рішення позбавити (анулювати) ОСОБА_6 кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №14 від 29.02.2020 р. (Наказ Фонду №1230 від 07.07.2023 р.), анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 20.12.2022 р. №626/2022, видане суб`єкту оціночної діяльності фізичній особі ОСОБА_6 (Наказ Фонду №1266 від 14.07.2023 р.).
З вищезазначеного листа вбачається, що сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 25.05.2020 р. №419/20 виданий ТОВ «Партнер-Консалт» було анульовано (Наказ Фонду від 15.12.2022 р. №1572), у подальшому зазначене товариство сертифікат суб`єкта оціночної діяльності у Фонду не отримувало.
З вищезазначеного вбачається, що Аварійний сертифікат №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаний аварійним комісаром ОСОБА_5 та висновок автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6856 від 04.06.2021 р. суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Партнер-Консалт» виконаний ОСОБА_6 , на замовлення відповідача є недопустимими доказами на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку. 
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не спростував належними і допустимими доказами вказаних висновків суду.
Відповідно до висновку експерта №30/1С від 05 жовтня 2021 року, який відповідає п.п.1.8, 4.21 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослідження та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових- експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 у редакції Наказу Міністерства юстиції України №19/50/5 від 26.12.2012 р зі змінами і доповненнями, - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 44508,56 грн. без урахування ПДВ.
Дослідження судовим експертом Бочаровим С.М. проводилась на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 за №78/20 від 28.12.2020 року.
Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 27 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 вартість робіт з автотоварознавчого дослідження становить 2800,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 28.12.2020 року ОСОБА_1 перераховано ФОП ОСОБА_3 плату за автотоварознавче дослідження згідно виставленого рахунку за договором за №78/20 від 28.12.2020 року в розмірі 2800,00 грн., що підтверджує понесені позивачем ОСОБА_1 витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2800,00 грн. 
Рецензія від 01 травня 2023 року Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» проводилась у відповідності до умов договору №14/04/1-2023 від 14.04.2023 року, укладеного з адвокатом Кайданнік Д.А. Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 03.05.2023 року вартість послуг по рецензуванню звіту про оцінку майна складає 3000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 19.04.2023 року адвокатом Кайданнік Д.А. перераховано Громадській організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» плату за послугу з рецензування у розмірі 3000,00 грн., що підтверджує понесені позивачем ОСОБА_1 витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 3000,00 грн. 
Відповідно до підтвердженням з мобільного додатку банку про зарахування, 07.06.2021 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь ОСОБА_1 через мобільний додаток страхове відшкодування у розмірі 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн.
Враховуючи проведені оплати страховою компанією на користь позивача 23.12.2020 року у розмірі 16703,49 грн., 07.06.2021 у розмірі 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., це є підтвердженням сплати страховою компанією позивачу суми страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пені у розмірі 272,51 грн.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі
Відповідно до ст. 979 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договором страхування є письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування», ст. 981 ЦК України факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 983 ЦК України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до п.9.2. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до умов поліса №128317332 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_2 передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого у розмірі 260000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну потерпілого у розмірі 130000,00 грн. 
Судом відповідно до вказаних обставин, які відповідач не були спростовані належними і допустимими доказами, обґрунтовано було встановлено, що матеріальна шкода, завдана майну позивача склала 44508,56 грн. та не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Отже, внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого станом на час ДТП була забезпечена за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №128317332 від 04.05.2020 р., забезпеченим згідно з полісом є транспортний засіб - автомобіль Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» виникло деліктне зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування.
Статтею 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2019 року №200/4309/14-ц, від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором.
Зокрема, згідно з ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування, три проценти річних від простроченої суми, пеня та інфляційні збитки, а також витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП та витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 .
Доказів в спростування обставин, наведених позивачем та його представником та підтверджених наданими ними доказами, представником відповідача до суду першої та апеляційної інстанції не надано, клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи суд відхилив обґрунтовано, оскільки дійсно призначення експертизи більш ніж через 3 роки після вчинення ДТП не є доцільним. При цьому відповідач не був позбавлений процесуальної можливості відповідно до ст. 106 ЦПК України надати до суду повторний/додатковий висновок експерта, складений на його замовлення, якщо він не вважав достатніми ті експертні висновки, які він надав до суду для обґрунтування своїх заперечень проти позову.
У ч. 1 ст. 103 ЦПК України передбачено, що: суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
З огляду на те, що обидві сторони надали до суду експертні висновки на підтвердження своїх аргументів по суті спору, яким суд першої інстанції надав належної оцінки, з урахуванням значного часу, який сплив після ДТП, у суду першої інстанцій за змістом вказаної норми ч. 1 ст. 103 ЦПК України дійсно не було підстав для призначення судової експертизи, що відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, а тому колегія судді відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв за основу висновок експертного автотоварознавчого дослідження №30/1С від 05 жовтня 2021 року судового експерта ОСОБА_4 , який відповідає вимогам діючого законодавства України, та яким визначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року у розмірі 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та у розмірі 44508,56 грн. без урахування ПДВ, в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП 29.09.2020 р.
Понесені позивачем ОСОБА_1 витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. є підтвердженими належними та допустимими доказами, однак представник позивача у заяві про уточнення та збільшення розміру позовних вимог не ставить питання про відшкодування цих витрат, тому, судом витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. з відповідача на користь позивача не стягуються.
Понесені позивачем ОСОБА_1 витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» ОСОБА_6 є підтвердженими належними та допустимими доказами, представник позивача просить суд стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати в розмірі 3000,00 грн.
Згідно з ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з ст. 36.7. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
З матеріалів справи вбачається, що страховою компанією перераховано на рахунок позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., недоплачена позивачу сума страхового відшкодування складає 22809,49 грн.
Враховуючи, що відповідач частково доплатив позивачу страхове відшкодування 07 червня 2021 року, внаслідок чого позивач звернулася до суду, оскаржуючи відмову відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, за таких обставин суд погоджується з доводами сторони позивача, що моментом прострочення виконання грошового зобов`язання слід вважати день 08 червня 2021 року.
Таким чином, позивач дійсно має право на виплату пені відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого та законного висновку, що стягненню з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає пеня за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4088,82 грн.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд правильно вважав їх також законними та обґрунтованими, оскільки дійсно у даному випадку обов`язок страховика щодо виплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, відповідач прострочив виконання цього грошового зобов`язання, що суд вважає доведеним.
Доводи представника відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджують норми ст. 625 ЦК України є безпідставними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Суд правильно відповідно до наведених норм матеріального права виснував, що стягнення пені, не виключає можливість одночасного стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вони є різними правовими інститутами.
Розрахунки сторони позивача не були спростовані відповідачем та відповідають встановленим судом обставинам справи та наведеним нормам матеріального права, а тому суд правильно стягнув з відповідача 3 % різних за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 684,28 грн.
З аналогічних підстав суд обґрунтовано погодився з розрахунком сторони позивача щодо стягнення інфляційних витрат та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4113,71 грн.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь моральної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Положеннями частин першої – третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом відповідно до наявних у справі обставини, які не були спростовані відповідачем, встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. При цьому відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, суд правильно вважав, що компенсація моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. буде достатньою та справедливою мірою сатисфакції порушених прав позивача, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. 
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов до висновків, які відповідають нормам матеріального і процесуального права та є обґрунтований, відповідають обставинам справи, які доводами скарги не спростовані, а тому правильно частково задовольнив позовні вимоги.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368,п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - Білинової Анастасії Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 21 травня 2024 року.

Головуючий                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                   

Ю.М. Мальований.