П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/3499/23                                       Головуючий у 1-й інстанції:  Панкеєва В.А. 
Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
09 квітня 2024 року                                                                       м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Житомирській області звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 19581,12 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та порушення норм процесуального права.
Зокрема апелянт зазначає, що отримуючи податкові повідомлення-рішення, між ОСОБА_1 та ГУ ДПС у Житомирській області відбувалося узгодження сум податкового зобов`язання, своєчасно сплачувались узгоджені суми, а тому відповідно боргу по податкових зобов`язаннях щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - об`єкт оподаткування: АДРЕСА_1 станом на день звернення до суду не було. Іншого нерухомого майна у власності відповідача не має. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Житомирській області, Житомирська ДПІ.
Зі змісту зведеного розрахунку платника податків встановлено, що відповідачем не сплачено податковий борг на загальну суму 19581,12 грн (а.с.3), у зв`язку з чим, ГУ ДПС у Житомирській області звернулось про його стягнення в судовому порядку.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу Пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій нею податковій декларації.
Відповідно до статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
При цьому, підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0122981-5113-0610 від 20.05.2019, якими відповідачу нараховано грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 7135,13 грн (а.с 6).
Вказане податкове повідомлення-рішення направлялось на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та повернулось на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (а.с.7).
Відповідачу надсилалось податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0400234-2406-0610 від 29.04.2021, яким нараховано грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 12445,99 грн (а.с.8).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо узгодження податкових зобов`язань, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами.
Надані відповідачем податкові повідомлення-рішення від 21.04.2020 №0052488-5133-0610, яким визначено податкове зобов`язання за податковий період 2019 рік на суму 503,89 грн та від 29.04.2021 №0400235-2406-0610 щодо податкового зобов`язання за податковий період 2020 рік на суму 380,20 грн не свідчать про узгоження податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями №0122981-5113-0610 від 20.05.2019 та №0400234-2406-0610 від 29.04.2021, так як стосуються інших податкових періодів.
Водночас, колегія суддів наголошує, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 є власником  27/100 частки власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , на який відповідно нараховується податок та сплачується відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій. Доказів наявності іншого нерухомого майна у власності відповідача сторонами не надано.
Однак, із наданого позивачем детального розрахунку податкового боргу ОСОБА_1 та податкових повідомлень-рішень №0122981-5113-0610 від 20.05.2019, №0400234-2406-0610 від 29.04.2021 неможливо встановити на яке майно та частку майна відповідача нараховувався податковий борг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.
Крім того, відповідачем було подано до податкового органу заяву щодо повторного перегляду нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки  за 52018, 2019, 2020 роки на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.27).
Проте, станом на день подання апеляційної скарги та розгляду справи дана заява податковим органом не розглянута, що свідчить по відсутність узгодженого податкового боргу.
При цьому, слід наголосити, що у спірних відносинах саме на позивача покладено обов`язок з доказування правомірності заявлених позовних вимог.
Отже, позивачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність правових підстав для стягнення заявленого у цій справі податкового боргу.
На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.
Таким чином, обставина щодо наявності податкового боргу, що обліковується за відповідачем в контролюючому органі спростована апелянтом, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн, що підтверджується квитанціями від 17.05.2023 №0.0.3000730175.1 та від 15.06.2023 №0.0.3048090238.1, тому оскільки судом апеляційної інстанції задоволено вимоги сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, то сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУДПС у Житомирській області.
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що внаслідок неповного з`ясування обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення податкового боргу, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Житомирській області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.  
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.