ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 квітня2024 року
м. Київ
 
справа № 740/7350/22
провадження № 61-4887 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі»; 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В.,Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» (далі - ТОВ «НіжинТеплоМережі») звернулось до суду з  позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за комунальні послуги у розмірі                                             14 581, 01 грн.
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ «НіжинТеплоМережі», у якому просили: 
-                  заборонити ТОВ «НіжинТеплоМережі» використовувати та передавати третім особам персональні дані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
-                  вилучити у ТОВ «НіжинТеплоМережі» усі матеріальні носії персональних даних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і знищити їх під час судового засідання в присутності останніх;
-                  зобов`язати ТОВ «НіжинТеплоМережі» знищити усі персональні дані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на віртуальних носіях, про що повідомити письмово останніх;
-                  стягнути з ТОВ «НіжинТеплоМережі» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 32 500 грн;
-                  у порядку статті 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу щодо порушення посадовою особою ОСОБА_3. законодавства, яке містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статями 182, 400-1КК України, яку надіслати прокурору або органу досудового розслідування із встановленням строку для надання відповіді про вжиті ними заходи. 
 
Короткий зміст ухвал суду першої інстанції 
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від05 січня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху для сплати судового збору.
Суд першої інстанції зазначив, що зустрічні позовні вимоги стосуються заборони використання, зобов`язання вилучення та знищення персональних даних позивачів, стягнення моральної шкоди та не пов`язані з порушенням прав споживачів у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підстави для звільнення позивачів від сплати судового збору у даному випадку відсутні.
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачі не виконали вимоги ухвали від 05 січня 2023 року про залишення зустрічного позову без руху, а саме: не сплатили судовий збір за подання зустрічного позову, а тому відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України зустрічний позов підлягає поверненню позивачам як неподаний.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн з кожної.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Закону України «Про захист прав споживачів».
Позивачі за зустрічним позовом у своїй позовній заяві не посилаються на обставини, якими вони обґрунтовують вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначають про те, яке право споживача порушене.
При цьому апеляційний суд зауважив, що у законодавстві України одразу кілька законів регулюють питання надання інформації про фізичних та юридичних осіб, ас саме: Закон України «Про інформацію», що регулює відносини щодо одержання і поширення інформації, Закон України «Про захист персональних даних», що визначає захист і обробку персональних даних, і Закон України «Про доступ до публічної інформації», який надає право на отримання інформації, що знаходиться у володінні розпорядників.
Оскільки позивачами не надано належних доказів на підтвердження вимог зустрічної позовної заяви щодо порушення їх прав як споживачів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення позивачів від сплати судового збору.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду                                 від 28  березня 2023 року й передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявники зазначають неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                                від 19 червня 2018 року у справі № 761/24672/15, постанові Верховного Суду                            від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15 тощо (пункт 1 другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової  палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 740/7350/22 із Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.
 
У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зустрічний позов подано з метою захисту їх порушених прав, як споживачів житлово-комунальних послуг. 
Також апеляційним судом залишена поза увагою вимога апелянтів про необхідність постановлення окремої ухвали щодо порушення посадовою особою                                                 ТОВ «НіжинТеплоМережі» ОСОБА_3. законодавства, яке містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статями 182, 400-1 КК України. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У листопаді 2022 року ТОВ «НіжинТеплоМережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 14 581, 01 грн.
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ «НіжинТеплоМережі» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», у якому просили заборонити відповідачу використовувати та передавати їх персональні дані, вилучити всі персональні дані та знищити їх. 
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху для усунення недоліків - сплати судового збору у десятиденний термін з дня отримання копії ухвали. Суд виходив із того, що заявлені зустрічні позовні вимоги не пов`язані з порушенням прав споживачів, а тому положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору на позивачів не поширюються.
 
16 січня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду першої інстанції заперечення на дії головуючого судді, в яких посилались на упередженість судді, незаконність вимог щодо зобов`язання сплатити судовий збір, а також просили занести ці заперечення до протоколу судового засідання та постановити ухвалу про їх прийняття чи відхилення відповідно до частини третьої статті 214 ЦПК України. Наголошували, що звільнені від сплати судового збору за подачу зустрічного позову на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (а. с. 48-50).
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам.Також судом роз`яснено, що згідно частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Суд виходив із того, що у визначений строк позивачами не усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду від 05 січня 2023 року, тому зустрічна позовна заява підлягає поверненню як неподана на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України. 
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.
 
За загальними правилами цивільного судочинства (статті 133, 177, 356, 357, 392, 393 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу.
 
При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.
 
Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.
 
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».
 
Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 цього Закону.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не сплатили судовий збір за подання зустрічного позову, а тому обґрунтовано ухвалою від 05 січня 2023 року залишив зустрічний позов без руху та надав десятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали, які ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не усунули.
 
Установивши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виконали вимоги ухвали про залишення зустрічного позову без руху у встановлений судом строк, не сплатили судовий збір у передбаченому законом розмірі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неподаним та повернення його позивачам.
 
Доводи касаційної скарги про те, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»                      є помилковими.
 
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
 
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
 
Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
 
Аналізуючи норму частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» можна зробити висновок, що споживач, право якого порушене і який з огляду на це подає позов, відповідно до статті цього Закону звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, а також не має обов`язку сплати судового збору в інших судових інстанціях.
 
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав і вони можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.
 
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стосуються заборони використання, зобов`язання вилучення та знищення їх персональних даних, стягнення моральної шкоди, а тому є правильним висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що ці вимоги не пов`язані з порушенням їх прав як споживачів, а тому вони не можуть бути звільнені від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при подачі зустрічного позову, тому правильно залишив їх зустрічний позов  без руху, надавши строк для сплати судового збору, а після не усунення вказаних у встановлений судом строк недоліків - визнав зустрічний позов неподаним та повернув його позивачам, роз`яснивши їм право повторно звернутись до суду із вказаним позовом  у подальшому в порядку, встановленому законом.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом залишена поза увагою вимога апелянтів про необхідність постановлення окремої ухвали щодо порушення посадовою особою ТОВ «НіжинТеплоМережі» ОСОБА_3. законодавства, яке містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статями 182, 400-1 КК України, - є безпідставними, оскільки таких вимог в апеляційній скарзі                               ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зазначено.
 
Посилання касаційної скарги на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є безпідставним, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявниками у касаційній скарзі постановах.
 
Отже доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо вирішення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу, оскільки правових й обґрунтованих підстав для такої передачі заявниками не наведено, а Верховним Судом їх не встановлено.
 
Судова практика за пред`явленими позивачами вимогами є незмінною й виключна правова проблема заявниками не мотивована.
 
Таким чином, у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     О. М. Осіян
                                                                                              О. В. Білоконь
                                                                                              Н. Ю. Сакара