КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 372/3474/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9126/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Тиханський О.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                         Оніщук М.І.,
судді                                                            Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                                     Прокопенко С.В.,
за участю:
представника заявника                             ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої
особи ОСОБА_2                                     ОСОБА_3 ,
заінтересованої особи                               ОСОБА_4 ,
представника заінтересованих осіб
ОСОБА_4 та ОСОБА_5         ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сперкачем Сергієм Володимировичем на рішення Обухівського районного суду Київської області від             29 березня 2023 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_7 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна про визнання особи недієздатною та призначення опікунів,
 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , заінтересована особа - Управління соціального захисту населення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, звернулися до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки.
Вказували, що з 2014 року по 09.03.2021 ОСОБА_5 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона постійно доглядала сина померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не пристосований до самостійного життя, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.
Відповідно до епікризу № 7213 від 16.12.2015 та індивідуальної програми реабілітації інваліда № 168 від 08.02.2016 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги, спостереження з боку дорослих.
Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_7 самоусунулася від догляду за безпорадною дитиною та після смерті його батька не забрала сина до себе, не цікавилася його станом здоров`я. Будь-яких родичів, які б залишилися після смерті ОСОБА_9 , немає.
ОСОБА_4 зазначав, що він був близьким другом померлого ОСОБА_9 . Вони постійно допомагали один одному у питаннях побуту, господарства, були бізнес-партнерами. Після смерті ОСОБА_9 він не залишив сім`ю померлого, постійно допомагав та продовжує допомагати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_8 вказував, що він є хрещеним батьком ОСОБА_2 , бажає та має можливість бути опікуном ОСОБА_2 , не обмежений у своїй цивільній дієздатності, має відповідальність та прив`язаність до ОСОБА_2 , має можливість повністю забезпечити щоденні потреби та побут останнього.
Враховуючи наведене, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вважали, що призначення їх опікунами буде сприяти забезпеченню інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і просили визнати його недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши їх опікунами.
У листопаді 2022 року ОСОБА_7 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус КМНО Мамай І.В., звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення опікунів. Зазначала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , який з народження хворіє на невиліковну хворобу - стійкий психічний розлад. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 , за спільною домовленістю з останнім, їх син залишився проживати з батьком, який зміг організувати сприятливі для проживання дитини умови. Зауважувала, що у зв`язку з поганими відносинами з ОСОБА_9 вона не мала можливості бачитися з сином.
ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька - ОСОБА_9 , однак у зв`язку зі станом свого здоров`я не може прийняти спадщину, управляти нею та самостійно забезпечувати догляд за собою, у зв`язку з чим наявні підстави для призначення йому опікуна. Враховуючи, що всі організаційні питання щодо забезпечення догляду за ОСОБА_2 після смерті його батька взяв на себе ОСОБА_4 , який є близьким другом померлого та має стійкий позитивний психоемоційний зв`язок з ОСОБА_2 , вважала, що саме він зможе забезпечити якнайкращі інтереси останнього. Водночас, з огляду на похилий вік ОСОБА_4 , вважала, що інтереси її сина вимагають призначення кількох опікунів. ОСОБА_5 , яка багато років здійснює догляд за ОСОБА_2 , має стійкий позитивний психоемоційний зв`язок з ним, її кандидатура була затверджена рішенням органу опіки та піклування.
Враховуючи наведене, ОСОБА_7 просила суд визнати недієздатним і встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 опікунами ОСОБА_2 .
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11.11.2022 відкрито провадженні у справі за заявою ОСОБА_7 
02.12.2022 представник ОСОБА_8 адвокат Пилягін О.В. подав до суду клопотання про залучення ОСОБА_8 до участі у справі за заявою ОСОБА_7 , в якості заінтересованої особи та протокольною ухвалою суду від 06.12.2022 клопотання було задоволено (Т.2, а.с.107-110, 154,155).
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.01.2023 справи за заявами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 об`єднано в одне провадження.
У січні 2023 року ОСОБА_10 , заінтересовані особи: Козинська селищна рада, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення опіки над недієздатною особою. Зазначала, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_2 та мала тісні відносини з її дядьком - померлим ОСОБА_9 Посилалася на те, що вона часто гостювала у будинку ОСОБА_9 , з літа 2018 року по зиму 2019 року проживала разом з ними та допомагала у догляді за ОСОБА_2 , мала з ним позитивний емоційний зв`язок, ініціювала питання його подальшого лікування. Після смерті ОСОБА_9 їй не надають доступу до її брата ОСОБА_2 , насильно утримують його в будинку, у якому проживає тепер ОСОБА_4 . Вважала, що дії присутніх поруч з ОСОБА_2 осіб, які не є його родичами, мають корисливі мотиви та просила суд визнати недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і призначити її його опікуном.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.03.2023 заяву ОСОБА_10 об`єднано в одне провадження з заявами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.03.2023 заяви задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним. Встановлено строк дії рішення суду тривалістю в два роки. Встановлено опіку над ОСОБА_2 та призначено його опікунами: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що з урахуванням положень статей 39, 41, 60, 63 ЦК України є підставою для визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки і призначення опікуна. При визначенні опікунів над недієздатним ОСОБА_2 суд керувався виявленим бажанням заявників та відсутністю встановлених органами опіки перешкод у призначенні їх опікунами.
Постановою Київського апеляційного суду від 19.10.2023 апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_5 задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29.03.2023 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки залишено без розгляду. У задоволенні заяви ОСОБА_7 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки заявники ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 не є членами сім`ї ОСОБА_2 чи його близькими родичами, вони не можуть виступати заявниками у зазначеній категорії справ окремого провадження, і суд першої інстанції не мав правових підстав для розгляду їх заяв.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 10.11.2022, який є недопустимим доказом, з огляду на те, що така експертиза призначалася за клопотанням осіб, які не мають правових підстав для подання заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатним. Ураховуючи те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, заява ОСОБА_7 не могла бути задоволена. Крім того, зазначено, що наявні у матеріалах справи рішення та подання органів опіки та піклування не містять будь-яких обґрунтувань призначення опікунів, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Доказів наявності у ОСОБА_2 позитивного ставлення, прив`язаності до когось з осіб, які бажають стати опікунами, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а, відтак, і про те, що призначення будь-кого з осіб, які виявили бажання стати опікунами, відповідатиме інтересам ОСОБА_2 не здобуто.
Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 касаційні скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 залишені без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 19.10.2023 в частині вирішення заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ОСОБА_8 , залишено без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково - постанову Київського апеляційного суду від 19.10.2023 в частині вирішення заяви ОСОБА_7 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відтак, з урахуванням змісту постанови Верховного Суду від 28.02.2024, новий апеляційний розгляд має здійснюватися лише щодо заяви ОСОБА_7 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, за участю визначених в ній заінтересованих осіб та в межах її апеляційної скарги, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 19.10.2023 про залишення без розгляду заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - залишена без змін судом касаційної інстанції.
Отже, рішення Обухівського районного суду Київської області від 29.03.2023 підлягає апеляційному перегляду в частині задоволення заяви ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним; встановлення строку дії рішення суду тривалістю в два роки та призначення його опікунами лише ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невірне застосування норм матеріального права, просить: змінити рішення в частині встановлення місця опіки, а саме: «Встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_2 »; скасувати рішення в частині призначення опікуном ОСОБА_10 та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_10 .
Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не встановив факт того, що недієздатний ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після свого померлого батька ОСОБА_9 і успадкував 17 (сімнадцять) об`єктів нерухомості, 7 (сім) автомобілів та корпоративні права в 15 (п`ятнадцяти) господарських товариствах (за попередньою оцінкою загальна вартість спадкового майна становить близько 10 мільйонів доларів США), у зв`язку із чим крім необхідності забезпечення цілодобового побутового догляду за ним, його інтереси потребують додаткового юридичного захисту. Крім того, недієздатний ОСОБА_2 з 2006 року постійно проживає в садибі за адресою АДРЕСА_2 , яка належала його батьку і в якій батько спеціально створив для нього надзвичайно комфортні умови проживання. Недієздатний звик до проживання в таких умовах і зміна місця його проживання буде спричиняти йому страждання та суперечити його інтересам. Суд не встановив, що між недієздатним ОСОБА_2 та другом його батька ОСОБА_4 існує більш міцний позитивний психологічний зв`язок, ніж з будь-якою іншою особою ( ОСОБА_2 не вимовляє інших імен людей окрім « ОСОБА_4 »), а також не взяв до уваги, що недієздатний звик до ОСОБА_5 і її відсутність буде спричиняти йому страждання та суперечити його інтересам. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що між заявниками існують розбіжності щодо визначення інтересів недієздатного ОСОБА_2 , а також не встановив факт того, що між органами опіки та піклування, які були залучені до участі в розгляді справи, існує конфлікт повноважень. Також, суд першої інстанції прийняв рішення про встановлення над ОСОБА_2 опіки, не зазначивши, в якому саме місці має здійснюватися ця опіка - за місцем його проживання на території селища Козин, Обухівського району Київської області, чи за місцем проживання одного з опікунів ОСОБА_10 на території Шевченківського району м. Києва. ОСОБА_7 вважає, що апеляційний суд має повторно дослідити договір про спільну діяльність по захисту інтересів недієздатної особи, пояснення представника ОСОБА_10 надані нею в судовому засіданні.
01.04.2024 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_7 про часткову відмову від заяви, в якій вона просить прийняти її відмову від заяви про встановлення опіки над ОСОБА_2 шляхом призначення його опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування поданої заяви вказує, що на даний час ситуація змінилася і вона вирішила прийняти на себе обов`язки опікуна над її повнолітнім недієздатним сином, а також звернулася до ОСОБА_4 та ОСОБА_12 з проханням також стати опікунами її сина. У зв`язку з цим вони разом отримали позитивні висновки органів піклування про можливість виконання обов`язків опікунів та спільно звернулися до Органу опіки та піклування Козинської селищної ради з проханням ініціювати подання до Обухівського районного суду про призначення їх опікунами. Щодо призначення опікуном ОСОБА_5 , зазначила, що остання хоче залишитися особою, яка здійснює догляд за ОСОБА_2 , але вже не хоче приймати на себе юридичні обов`язки опікуна.
Указані обставини є новими і не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а отже не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин вважає, що інтереси її хворого сина вимагають щоб апеляційним судом було вирішено лише питання про визнання його недієздатним та відповідно до ст. 65 ЦК України покладено обов`язки по опіці над ним на Козинську селищну раду, а питання про встановлення над ним опіки та призначення опікунів було вирішено в окремому судовому провадженні.
У судовому засідання представник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та заяву про відмову від заяви про призначення опікунів і просив їх задовольнити з викладених у них підстав.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Ярош С.В. підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалити рішення в інтересах ОСОБА_2 .
Заінтересована особа ОСОБА_4 та представник заінтересованих осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Глушков В.О. підтримали подані до суду письмові пояснення та зазначили про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки з метою якнайкращого захисту його інтересів.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а відтак суд, з урахуванням думки учасників справи, які з`явились на розгляду справи, визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.04.2013, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 .
Відповідно до копії листа Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 1282 від 20.08.2021 ОСОБА_9 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_5 є особою, яка на постійній основі здійснювала та здійснює на цей час догляд за ОСОБА_2 , що не заперечується учасниками.
ОСОБА_4 був близьким другом померлого ОСОБА_9 , що також не заперечується учасниками.
ОСОБА_8 був близьким другом померлого ОСОБА_9 з 1985 року та є близьким другом сім`ї померлого. Також ОСОБА_8 є хрещеним батьком ОСОБА_2 , що не заперечується учасниками.
ОСОБА_10 є троюрідною сестрою ОСОБА_2 , що не заперечується учасниками та підтверджується письмовими доказами.
Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 2 від 03.12.2021 затверджено рішення опікунської ради про призначення ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 опікунами над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до суду подане подання від 27.03.2023 № 109-1528 про встановлення опіки та призначення ОСОБА_10 опікуном ОСОБА_2 , у випадку визнання його недієздатним та подано висновок, відповідно до якого не заперечує проти призначення ОСОБА_10 опікуном над ОСОБА_2 у разі визнання останнього судом недієздатним.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.03.2023 № 103-1430 Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація не заперечує проти призначення ОСОБА_10 опікуном над ОСОБА_2 , у разі визнання останнього судом недієздатним.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 702 від 10.11.2022, виконаним на виконання ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції внаслідок епілепсії. ОСОБА_2 , з урахуванням наявного у нього психічного захворювання, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Згідно із статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України).
Щодо безпосередньо заяви ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки, необхідно зазначити наступне.
Як вже зазначалося, ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_2 , а тому має право на подання заяви про визнання його недієздатним та встановлення опіки.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу (частина перша статті 298 ЦПК України).
Звертаючись до суду із зазначеною заявою, ОСОБА_7 зазначала, що її син з народження хворіє на невиліковну хворобу - стійкий психічний розлад, є інвалідом І групи безстроково, не може самостійно забезпечувати догляд за собою, на підтвердження чого до матеріалів справи надано відповідні медичні документи. Крім того, посилаючись на положення статті 298 ЦПК України, зауважувала, що остаточний висновок про здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними має бути зроблений судом на підставі висновку судово-психіатричної експертизи.
Суд першої інстанції взяв до уваги проведений у межах даної справи висновок судово-психіатричного експерта № 702 від 10.11.2022, згідно з яким ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді деменції внаслідок епілепсії та за своїм психічним станом нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Висновок судово-психіатричної експертизи є чітким, недвозначним та жодним із учасників справи не заперечувався.
У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі № 636/398/19 зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.
Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.
Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.
Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом МОЗ України від 08.05.2018 № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 за № 719/32171.
Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Справи про визнання особи недієздатною є справами окремого провадження, які мають спеціальний порядок розгляду та вирішення, пов`язаний як з необхідністю захисту інтересів особи, яка не може набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, так і з необхідністю встановлення психічного стану такої особи.
Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 105, частини першої статті 298 ЦПК України призначення експертизи у зазначеній категорії справ є обов`язковим.
Пунктом 3 частини другої статті 188 ЦПК України передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Відповідно до частини десятої статті 188 ЦПК України справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини наголошував, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, а й реальним.
Ураховуючи наявні у матеріалах справи дані про стан психічного здоров`я ОСОБА_2 з народження, визнання таких обставин усіма учасниками справи, призначення судом та проведення у справі судово-психіатричної експертизи попередженим про кримінальну відповідальність судовим експертом, а також фактичного заявлення ОСОБА_7 клопотання про необхідність призначення у справі відповідно до положень статті 298 ЦПК України судово-психіатричної експертизи, висновок суду першої інстанції про наявність у справі належних, допустимих і достатніх доказів, які свідчать про недієздатність особи, є законним і обґрунтованим.
Відтак ухвалюючи рішення про визнання недієздатним ОСОБА_2 судом першої інстанції цілковито дотримано норм матеріального і процесуального права, які урегульовують дані правовідносини.
Більш того, встановлюючи в рішенні строк його дії, суд першої інстанції правомірно керувався вимогами частини шостої статті 300 ЦПК України, відповідно до якої строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.
Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 про зміну рішення суду в частині встановлення місця опіки, зокрема зазначення про встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 », то вони є безпідставними, з огляду на те, що законодавство не містить вимог про необхідність зазначення конкретної адреси за якою здійснюватиметься опіка над недієздатним, оскільки опіка над такою особою повинна здійснюватися опікуном (опікунами) повсякчас та в якнайкращих інтересах недієздатного, незалежно від місця його проживання.
До того ж з матеріалів справи вбачається і визнається усіма учасниками справи та обставина, що ОСОБА_2 постійно проживав і наразі продовжує проживати у будинку свого покійного батька, який входить до складу спадщини і буде ним успадковано, за адресою: АДРЕСА_2 » і саме цю адресу місця проживання ОСОБА_2 . суд першої інстанції вказав у резолютивній частині рішенні визнаючи ОСОБА_2 недієздатним.
Вимоги та доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення в частині призначення опікуном ОСОБА_10 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_10 , наразі не можуть бути розглянутими судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що рішення суду в частині вирішення заяви ОСОБА_10 скасовано, а її заяву залишено без розгляду постановою Київського апеляційного суду від 19.10.2023 і в цій частині указана постанова залишена без змін судом касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без змін.
Стосовно заяви ОСОБА_7 про призначення опікунами недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
З аналізу положень частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування (стаття 65 ЦК України).
Звертаючись до суду з заявою від 10.11.2022 про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ОСОБА_7 також просила призначити його опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та виходила з життєвих обставин, які склалися на той час і за яких вона не мала можливості самостійно прийняти на себе обов`язки опікуна над своїм сином, а тому обрала кандидатури ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Наразі, як вказує ОСОБА_7 , ситуація змінилася і вона вирішила прийняти обов`язки опікуна над недієздатним сином, а також звернулася до ОСОБА_4 та ОСОБА_12 з проханням також стати опікунами її сина. У зв`язку з цим вони разом отримали позитивні висновки органів піклування про можливість виконання обов`язків опікунів та спільно звернулися до Органу опіки та піклування Козинської селищної ради з проханням ініціювати подання до Обухівського районного суду про призначення їх опікунами. Щодо призначення опікуном ОСОБА_5 , зазначила, що остання хоче залишитися особою, яка здійснює догляд за ОСОБА_2 , але вже не хоче приймати на себе юридичні обов`язки опікуна. При цьому, не бажання ОСОБА_5 бути опікуном підтвердив у судовому засіданні її повноважений представник.
У зв`язку з викладеним ОСОБА_7 звернулася до суду апеляційної інстанції з заявою про відмову від своєї заяви про призначення опікунами недієздатного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки наразі відбулася зміна осіб, які виявили бажання бути опікунами. Отже задля забезпечення можливості бути опікуном над своїм недієздатним сином разом з ОСОБА_4 та необхідністю вирішення питання про призначення опікуном ОСОБА_12 , ОСОБА_7 просить прийняти її відмову від заяви про призначення опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..
При цьому вважає, що інтереси її хворого сина до встановлення опіки і призначення опікунів забезпечить відповідний орган опіки та піклування (Козинська селищна рада), у відповідності до стаття 65 ЦК України.
Частиною першою статті 49 ЦПК України закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).
Частинами першою, другою, третьою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно пункту четвертого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Частиною третьою статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Отже, наведені процесуальні норми встановлюють імперативне право позивача (заявника) звернутися до суду будь-якої інстанції з заявою про відмову (часткову відмову) від позову чи заяви.
За таких підстав, коли заявник користуючись своїм правом, відмовляється від частини заявлених вимог і така відмова не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, колегія суддів вважає наявними процесуальні підстави для прийняти відмови заявника від частини вимог, визнання нечинним судового рішення у відповідній частині та закриття у цій же частині провадження у справі.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 373-375, 381-384 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сперкачем Сергієм Володимировичем - залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - залишити без змін.
Заяву ОСОБА_7 про відмову від заяви про призначення опікунів - задовольнити.
Прийняти відмову ОСОБА_7 від заяви про призначення опікунами недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року в частині встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення його опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - визнати нечинним.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_7 про встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення його опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 05 квітня 2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                                М.І. Оніщук
Судді                                                                                    В.А. Шебуєва
                                                                                              О.В. Кафідова