Номер провадження: 22-ц/813/2513/24 
Справа № 212/5850/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Євроінс Україна» 
       на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Євроінс Україна» про захист прав споживачів, відшкодування інфляційних нарахувань, пені, 3% річних 
                                встановив:
27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» інфляційні нарахування – 17114,94 грн, три проценти річні – 2337,53 грн, пеню – 20836,60 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 31 березня 2021 року близько 05:25 год. в Херсонській області, м. Нова Каховка, по вул. Електромашинобудівників зі сторони 
вул. Першотравневої відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Opel Kadett" реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 970135, який діяв на момент настання ДТП.
11 травня 2022 року позивачка, яка є донькою загиблого, звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування у розмірі 72 000 грн.
Оскільки страховиком не було здійснено виплату страхового відшкодування у строки, передбачені законодавством, позивачка звернулася до суду.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня 2022 року у справі № 212/2766/22 стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь 
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 72000 грн.
На виконання вказаного вище рішення суду, 14 вересня 2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна», здійснило на користь ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 72 000 грн.
Позивачка зверталася до страхової компанії із вказаною вище заявою про виплату страхового відшкодування, яку відповідач отримав 18 травня 2021 року, а тому у страхової компанії з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодуванні виник обов`язок виплатити страхове відшкодування позивачці не пізніше 90 робочих днів з дня такого отримання, а саме до 16 серпня 2021 року, у той час як відповідач здійснив виплату страхового відшкодування лише 14 вересня 2022 року. 
Отже, період нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання обраховувався з 16 серпня 2021 року (з наступного дня за днем закінчення 90 денного строку виплати страхового відшкодування) який закінчився 14 вересня 2022 року (день здійснення виплати страхового відшкодування).
В частині дотримання вимог закону щодо підсудності цього позову Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу, позивачка посилаючись на положення ч.5 ст. 28 ЦПК України, якими передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто справа підсудна Новокаховському міському суду Херсонської області, однак з урахуванням Розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» позов має розглядатися Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2022 року справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Євроінс Україна» просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено правила територіальної підсудності справи, оскільки належним чином не враховано предмет та підстави позову, зокрема те, що позивачка не є стороною договору на підставі якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а тому на спірні правовідносини, які виникли між страховою компанією та позивачкою не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тому справа не могла розглядатися судом, з огляду на положення ч.5 ст. 28 ЦПК України. Підставою звернення позивачки до суду є несвоєчасне виконання ПрАТ «СК «Євроінс Україна» грошового зобов`язання, а не відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, тому на думку скаржника до спірних правовідносин підлягають застосування правила загальної підсудності, передбачені ч.2 ст. 27 ЦПК України. Зважаючи на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, скаржник знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, тому справу необхідно передати для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва. Ураховуючи вказане позивачка не мала правових підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви. 
Крім того, скаржник посилається на те, що судом усупереч вимогам норм процесуального права, не надсилалась копія позовної заяви із додатками до неї, а тому скаржник був позбавлений можливості подати свої заперечення проти позову.
Стосовно неправильного застування судом норм матеріального права, скаржник зазначає, що на цей час відсутній вирок, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні відносно водія ОСОБА_2 , тому не поновлений відлік 90-денного строку для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування, отже є передчасним висновок про настання прострочення виконання зобов`язання зі сторони ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 
Також на думку скаржника, позивачкою пропущений строк позовної давності, передбачений ч.1 ст. 258 ЦК України, щодо звернення із вимогою про стягнення пені, а тому в цій частині позову має бути відмовлено з цих підстав.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (40289,07 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (248100,00 грн).
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджується матеріалами справи такі обставини.
31 березня 2021 року близько 05:25 год. в Херсонській області, м. Нова Каховка, по вул. Електромашинобудівників зі сторони вул. Першотравневої відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Opel Kadett" реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс України» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 970135, який діяв на момент настання ДТП (а.с. 6).
11 травня 2021 року позивачка, звернулась із заявою на виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Євроінс України» у розмірі 72 000 грн, яку відповідач отримав 18 травня 2021 року (а.с. 9 на звороті).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня у справі 
№ 212/2766/22 стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 72000 грн (а.с. 7-8).
14 вересня 2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на виконання зазначеного вище рішення суду здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 72 000 грн (а.с. 10 на звороті).
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що ОСОБА_1 доведено підстави поданого нею позову, тому дійшов висновку про задоволення вказаних позовних вимог.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі N 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15,провадження N 14-68цс18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17, провадження N 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (стаття 992 ЦК України).
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону N 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону N 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Пунктом 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомляло позивачку про те, що строк для прийняття страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування призупинено до дати набрання рішенням у кримінальній справі відносно ОСОБА_2 законної сили та повідомлення про цей факт позивачку ОСОБА_1 , як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV.
Водночас, як убачається з рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня 2022 року у справі № 212/2766/22, яке набрало законної сили 02 вересня 2022 року та копія якого надана позивачкою, рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на користь останньої, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» мотивувало тим, що не настав страховий випадок, оскільки відсутнє судове рішення про визнання винним водія ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що виключає його відповідальність. Отже страхова компанія керувалася положеннями абзацу 3 пункту 36.2 статті 36 Закону 
N 1961-IV.
За таких обставин, у діях страховика наявна вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV страховик не скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.
З огляду на вказане вище, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права з підстав відсутності вироку, який набрав законної сили у кримінальному провадженні відносно водія ОСОБА_2 , та не поновлення з цих підстав відліку 90-денного строку для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування, оскільки страхова компанія не призупиняла прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, а відмовила у виплаті з підстав не настання страхового випадку.
Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Зобов`язання сплатити страхове відшкодування у страховика виникає безпосередньо з норми пункту 27.3 ст. 27 Закону N 1961-IV на підставі факту не прийняття відповідного рішення здійснення страхового відшкодування протягом строку, визначеного законом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку, який він не виконує добровільно.
Доводів стосовно розміру та періодів нарахування інфляційних втрат, і 3% річних, заявлених позивачкою до стягнення, що задоволено судом, апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 200/11343/14-ц (провадження N 14-59цс18) зазначено, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду 11 жовтня 2023 року у справі N 756/8056/19 (провадження N 14-94цс21) зазначено, що "суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін. Проте апеляційний суд, розглядаючи справу, не перевірив, чи був відповідач ОСОБА_3 належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, та, відповідно, і не з`ясував наявність підстав для вирішення поданої ним заяви про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 акцентував увагу суду на тому, що не був повідомлений судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи і справу розглянуто за його відсутності. Вказані обставини є обов`язковою підставою для скасування судового рішення в силу положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України".
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).
Порушуючи питання про застосування строків позовної давності лише на стадії апеляційного перегляду справи, скаржник не наводить аргументів в обґрунтування поважності причин не подання відповідної заяви до суду першої інстанції.
Колегією суддів встановлено, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлялося судом про дату та час судових засідань, а саме на 20 квітня 2023 року о 11:40 год. та 31 липня 2023 року о 09:40 год, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 26,33 а), а тому правові підстави для вирішення поданої ПрАТ «СК «Євроінс Україна» заяви про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду відсутні.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, зокрема не надіслання на адресу скаржника копії позовної заяви та не дотримання судом засад підсудності під час розгляду справи, колегія суддів зауважує про таке.
Недопустимість спорів про підсудність чітко визначено статтею 32 ЦПК України, за змістом частини другої цієї норми, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
З матеріалів справи убачається, що зміна територіальної підсудності справи зумовлена виконанням розпорядження Голови Верховного Суду №52 від 26 вересня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ суді Херсонської області», на підставі чого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу справу передано до Суворовського районного суду м. Одеси, про що постановлено ухвалу від 01 листопада 2022 року (а.с. 16-17). Ця ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалася. 
Крім того, як убачається зі змісту заяви надісланої ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на адресу суду першої інстанції (а.с. 27), 23 березня 2023 року скаржник отримав копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року, якою відкрито провадження у справі, тому відповідач був достеменно обізнаний про: наявність цієї справи у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси, передачу справи за підсудністю з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, суб`єктний склад учасників справи та предмет спору.
Про непідсудність справи Суворовському районному суду м. Одеси під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заявляв, хоча був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції, про що свідчить зазначена вище заява, подана скаржником на адресу суду, також скаржник двічі повідомлявся про судові засідання, призначені на 20 квітня 2023 року та 31 липня 2023 року, а в силу положень частини другої статті 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №947/32389/21. 
Тому, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судами правил територіальної юрисдикції спору.
Як убачається з матеріалів справи, з позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат Гіщинський І.Ю. звернулася засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд». Копію цієї позовної заяви з додатками, представник позивачки надіслав 27 жовтня 2022 року о 19:17 год. на електронну адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (зворот а.с. 6), яка зазначена скаржником, як у заяві поданій на адресу суду першої інстанції, так і в апеляційній скарзі. Крім того, за заявою відповідача, 20 квітня 2023 року суд надсилав на адресу страхової компанії копію позовної заяви ОСОБА_1 з додатками (а.с. 33).
З урахуванням викладеного вище, доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження за результатами їх перевірки. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
                                                постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Євроінс Україна» залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  Ю.П. Лозко

Судді:                                                                  В.В. Кострицький

М.В. Назарова