Справа № 462/9877/23                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/577/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Псярук О.В.
за участю: ОСОБА_1 та його представника -
ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - ОСОБА_3  на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Залізничного відділу соціального захисту Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду,
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2023 року ОСОБА_1   звернувся до суду із заявою про встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду. 
Просив встановити факт здійснення догляду ОСОБА_1 на безоплатній основі за своєю бабусею - ОСОБА_4 , яка потребує постійного стороннього догляду згідно висновку лікарсько-консультативної комісії за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. 
Вимоги заяви мотивовано тим, що він здійснює постійний догляд на безоплатній основі за ОСОБА_4 , яка через суттєве погіршення здоров`я потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізація заявником його прав та обов`язків, передбачених ЗУ «Про соціальні послуги» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, заявником було подано заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак, представниками  ІНФОРМАЦІЯ_1 його було повідомлено, що він може претендувати на отримання відстрочки лише у випадку підтвердження такої обставини рішенням суду. 
Рішенням  Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Залізничного відділу соціального захисту Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду - відмовлено за безпідставністю.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1  - ОСОБА_3 . 
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що єдиним уповноваженим органом на визначення ступеня індивідуальних потреб особи, є виконавчі органи міської ради, тобто, у цьому випадку це Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради. Судом не взято до уваги, що саме вказаний уповноважений орган встановив необхідність догляду за ОСОБА_4 , яка не здатна до самостійного пересування. Відтак, висновки суду про недоведеність тієї обставини, що ОСОБА_4 , є особою, яка є отримувачем соціальних послуг, суперечать дійсним обставинам справи, що доведені відповідними матеріалами справи. При цьому, судом не описано висновків з приводу доводів ОСОБА_1 , що він являється єдиною особою, що може здійснювати догляд за ОСОБА_4 . Звернення до суду з заявою про встановлення факту, своєю ціллю визначало підтвердження не тільки факту догляду ОСОБА_1 за своєю бабусею, яка потребує надання послуги з соціального догляду, а встановлення факту такого догляду за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, як того вимагають працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що будь-якого іншого способу встановити факт догляду за особою за відсутності інших осіб - не передбачено.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Відповідно до частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.
За змістом частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Однією з категорій справ окремого провадження є справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).
Згідно частин 1 та 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Заявник просить встановити факт, що він за відсутності інших осіб, є єдиною особою, яка на безоплатній основі здійснює постійний сторонній догляд за ОСОБА_4 , яка за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду, оскільки від встановлення цього факту залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених Законом України «Про соціальні послуги», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В той же час, встановлення факту про який просить заявник у своїй заяві нормами статті 315 ЦПК України не передбачено.
Пунктом шостим частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.
Пунктом 3 частини 6 статті 13 вищезгаданого Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.
А відповідно до частини 6 статті 15 цього закону, формування Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМ України від 27 січня 2021 року № 99.
Таким чином, саме нормами Закону України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і у відповідності до статті 13 цього Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.
Відтак, порядок встановлення факту здійснення фізичною особою догляду за особою, яка потребує постійного догляду, визначений відповідним законодавством, а саме - нормами Закону України «Про соціальні послуги», у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні.
В постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23 (провадження № 61-18182св23), обставини яких є подібними, Верховний Суд дійшов до висновку про те, що факт постійного догляду встановлюється у позасудовому порядку.
Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.
У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що законом визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просив встановити заявник, тому заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду, однак помилково не застосував норму права, як підставу для закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладені висновки, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, 377, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2024 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Залізничного відділу соціального захисту Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 10.05.2024
Головуючий                                                        
Судді