П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/17944/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
17 квітня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР" до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UА400000/2023/000204/2 від 23.08.2023 та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Хмельницької митниці №UА400040/2023/000648 від 23.08.2023.
Визнано протиправним та скасовано рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UА400000/2023/000203/2 від 23.08.2023 та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Хмельницької митниці №UА400040/2023/000640 від 23.08.2023.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Згідно з контрактом купівлі-продажу №VIT-RS-2023.1 від 30.05.2023 та проформи інвойсу №23SR02POL062 від 01.06.2023, ТОВ "Вітагро Партнер" (покупець) придбало у компанії Sino-Agri Red Sun bio-Technology, Co. LTD (продавець) товар - засіб захисту рослин - тебуконазол 250 г/л, КС, торгова назва фуріл у кількості 28800 л., за ціною 2,60 дол.США/літр, загальною вартістю 74 880,00 дол.США.
Умови поставки CIF Гданськ (Польща), відправка до 20.06.2023. Товар відправлено продавцем згідно із коносаментом №228227245 від 26.06.2023. Товар застраховано продавцем згідно із полісом №PYIE2023 32010000014773 від 26.06.2023, до порту Гданськ.
З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларант до Хмельницької митниці подав електронні митні декларації №23UA400040026957U5 та №23UA400040026954U8, в яких визначив митну вартість товару, що імпортується, за основним методом, за ціною контракту купівлі-продажу №VIT-RS-2023.1 від 30.05.2023.
До митних декларацій   декларант долучив усі необхідні документи.
Однак, 23.08.2023 митний орган прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UА400000/2023/000204/2 і №UА400000/2023/000203/2 та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА400040/2023/000648 та №UА400040/2023/000640.
Вважаючи, що відповідач протиправно прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно ч.2 ст.1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до статті 49 МК України визначено, що митна вартість товарів які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно частин 4 та 5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно частини 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Частиною 5 статті 54 МК України визначено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
З наведених норм слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Поряд з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зазначене відповідає правовій позиції, яка неодноразово викладалась Верховним Судом у його постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14 та ін.
Судом встановлено, що позивач надав всі документи за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які містили числові показники ціни товарів, а саме: пакувальні листи від 26.06.2023; рахунки - фактури (інвойси) від 26.06.2023; рахунки - проформи   від 01.06.2023; коносаменти від 26.06.2023; автотранспортні накладні від 11.08.2023 та 10.11.2023; сертифікати про походження товару від 26.06.2023 та 29.06.2023; банківські платіжні документи від 06.06.2023 та від 27.07.2023; рахунки фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавців договорів (контрактів) про транспортно-експедиційні послуги №5396 від 11.08.2023 та №5388 від 11.08.2023; рахунки фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавців договорів (контрактів) про транспортно-експедиційні послуги №323-00627 від 11.08.2023 та №323-006055 від 10.08.2023; документи, що підтверджують вартість перевезення товарів б/н від 11.08.2023 та 10.08.2023; документи, що підтверджують вартість перевезення товарів ЄФ000007466 від 11.08.2023   та ЄФ000007445 від 11.08.2023; Специфікації виробників товарів (сертифікати аналізу) 26.06.2023; висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованою експертною організацією №22-05/811 від 10.08.2023; розрахунок ціни (калькуляція) 14.08.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується №VIT-RS-2023.1 від 30.05.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаток №1 від 30.05.2023; договір про надання послуг митного брокера №25/02/2020 від 25.02.2020; договори (контракти) про перевезення 121219-1 від 09.12.2019 та 301122-2 від 01.12.2022; договір (контракт) про перевезення ЄФ1104/23 від 11.04.2023 (договір на транспортне експедирування між ТОВ "Вітагро Партнер" та ТОВ "Євро Форвардінг"); дозвіл на ввезення на митну територію України незареєстрованих пестицидів і агрохімікатів, що використовуються для державних
В свою чергу, відповідач, як обставину прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів визначив те, що документи подані згідно з частинами 2, 3 статті 53 Митного кодексу України не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Водночас, відповідачем не враховано при оцінці числових показників складових вартості товару інші документи, які надавалися позивачем для митного оформлення товарів, перелік яких зазначений в рішення суду першої інстанції.
В тому рахунку встановлено, що у полі калькуляцій "Доставка та транспортування до порту Шанхай" - 0,1073 дол.США/л включено витрати на транспортування від складу Xiongzhou до складу порту Шанхай, витрати на доставку: фрахт із порту Нінгбо до Гданська, Польща та прибуток (націнка) Red Sun.
Крім того, згідно митних декларацій країни відправника №310120230517859508 від 22.06.2023 та з коригуваннями №310120230517859508 від 26.06.2023, в обох з них вказані відомості про відправника, товар, умови поставки дані товару, що дають змогу ідентифікувати даний документ як такий, що оформлений для експорту товару, придбаного позивачем в Китаї згідно контракту №VIT- RS-2023.1 від 30.05.2023 року.
Також позивачем для розмитнення товару надавались калькуляції від виробника товару (Nanjing Essence Fine-Chemical Co., Ltd) та від продавця товару (Sino-Agri Red Sun Bio- Technology Co., Ltd), в яких вказано витрати, які були враховані продавцем товару при формуванні ціни для позивача. Зазначимо, що калькуляція не є документом, який підтверджує числові показники вартості товару, оскільки вартість товару, що погоджена сторонами в договорі, може формуватися продавцем на власний розсуд та виходячи і з власної політики, та не є об`єктивною чи сталою. Відсутність чи наявність складових митної вартості товару не може свідчити про необґрунтованість погодженої сторонами ціни товару в договорі.
Разом з тим, посилання відповідача на інформацію з сайту митної адміністрації Китаю не може бути використано як допустимий та належний доказ підтвердження необґрунтованої договірної ціни товару, оскільки інформація на даному сайті є узагальненою, не містить посилання на умови поставки, пакування, строки поставки, покупця та постачальника, що є суттєвим при визначенні "ідентичних" чи "схожих" умов поставки. Окрім того, як зазначено відповідачем інформація на китайському сайті надається за "кодом товару", тобто не є належним доказом для обґрунтування ціни для товару, придбаного позивачем, а є лише припущенням, що під даним кодом товару міститься інформація лише про один вид товарів, а не про сукупність товарів зі схожим вмістом.
Незважаючи на те, що перелічені вище документи надавалися додатково позивачем відповідачу для митного оформлення за митними деклараціями, та усували розбіжності наданих до митного оформлення документах, відповідач неповно дослідив надані позивачем документи та зробив висновок, що подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість, розраховану з застосуванням методу за ціною договору, неможливо, відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України.
Колегія суддів не погоджується з висновком відповідача про не підтвердження позивачем заявленої митної вартості товару на підставі застосування методу "за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються", та вважає визначення відповідачем вартості товару на підставі МД від 10.07.2023 №23UA100330145168U4 таким, що суперечить фактичним обставинам та чинному законодавству. Адже, позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано відповідачу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України, та не мають розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT) на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.
За умовами поставки CIF (Інкотермс 2010) продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Згідно з базисними умовами поставки CIF продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF саме на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.
Отже, у разі поставки товару на умовах CIF витрати, пов`язані з доставкою товару та його страхуванням, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі.
Відповідно до поданої декларантом митної декларації, витрати на транспортування до порту Гданськ і страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові по справі 826/8799/16 від 20.02.2018 зазначив, що можна визнати належним доводом наявності у поданих документах розбіжностей посилання митниці на те, що специфікація на товар датована 28.08.2015, а інвойс, за яким здійснювалася поставка товару - 25.08.2015, оскільки зазначені обставини не впливають безпосередньо на числове обчислення задекларованої ціни товару, а відображають господарські правовідносини між позивачем та його контрагентом за відповідним контрактом.
Таким чином, оскільки судовим розглядом встановлено, що виявлені митним органом розбіжності є формальними, несуттєвими та не впливають на рівень заявленої митної вартості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Хмельницької митниці Державної митної служби України №UА400000/2023/000204/2 і №UА400000/2023/000203/2 від 23.08.2023 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА400040/2023/000648 і №UА400040/2023/000640 від 23.08.2023 є протиправними.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Хмельницької митниці залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Граб Л.С.    Полотнянко Ю.П.