Дата документу 17.05.2024 Справа № 331/6277/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/6277/23 Пр. № 22-ц/807/876/24	Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.О. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2024 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Трофимової Д.А.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Банк звернувся до суду із позовом (а.с. 1- 3), в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 березня 2010 року у розмірі 47826,35 грн. станом на 22 травня 2023 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 38962,26 грн., заборгованості за простроченими відсотками – 8864,09 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судового збору у розмірі 2684,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Яцун О.О. (а.с. 76).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 79) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року (а.с. 91-93) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 1436570) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 березня 2012 року станом на 28 травня 2023 року у розмірі 38962,26 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 1436570) витрати по сплаті судового збору у сумі 2186,55 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 100-106) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 8864,09 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 111).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15 березня 2024 року (а.с. 116), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 119).
Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. 
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі. 
Крім того, у період з 18.03.2024 року по 22.03.2024 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на курсах підвищення кваліфікації (довідка а.с. 122).
В автоматизованому порядку 13.05.2024 року суддями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. (у зв`язку зі звільненням останньої у відставку) і ОСОБА_5 (у зв`язку з тривалою відпусткою останньої) (а.с. 123-124). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.
Встановлено, що за заявою відповідача вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не оскаржувалось.
Банк, як позивач, оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в розмірі 8864,09 грн.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в розмірі 8864,09 грн.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача заборгованості в частині відсотків за користування кредитом в розмірі 8864,09 грн., керувався ст.ст. 509, 526, 610, 611, 625, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України та виходив із такого.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 березня 2010 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 25 березня 2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався із збільшенням кредитного ліміту до 39000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 24).
Згідно пунктів 1, 2 Статуту Банку в новій редакції, погодженій Національним банком України 06.09.2019 року, наказом Мінфіну № 519 від 21 травня 2018 року (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».
У анкеті-заяві вказано, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
Із виписки за договором № б/н за період з 27.06.2015 року по 26.05.2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 постійно користувалася наданими банком кредитними коштами у власних потребах, частково вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 19-23).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 25 березня 2010 року, наданим позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_2 за вказаним договором станом на 22 травня 2023 року складає 47826 грн. 35 коп. з яких: 38962 грн. 26 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8864 грн. 09 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 10-13, 14-18).
Відповідач при підписанні заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення. Підпис відповідача підтверджує той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 26).
За правилами частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції приходить до наступного висновку.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позику, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.
З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві від 25 березня 2010 року відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, кредитного ліміту, процентів, відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання.
Разом з тим, позивачем було надано суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16 вересня 2021 року (а.с. 27-38). Між тим, суд не приймає до уваги вищезазначену заяву, оскільки позивач просить суд здійснити стягнення за кредитним договором (анкетою-заявою) від 25 березня 2010 року (а.с. 26).
Також позивачем було надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОСОБА_2 21 серпня 2018 року (а.с. 39-40), в той час, як кредитний договір укладений сторонами 25 березня 2010 року.
Доводи ж позивача про те, що у паспорті споживчого кредиту погоджено істотні умови договору, також не заслуговують на увагу суду, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною кредитного договору є паспорт споживчого кредиту, а у вказаному паспорті споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 25 березня 2010 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.
Отже, підписання споживачем паспорта споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналізуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним та достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом.
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі, що врегульовано статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони узгоджували у письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти), а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись не можна  з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність у цій справі позовних вимог Банку до відповідача в оскаржуваній частині в частині заборгованості за вищезазначеним договором сторін у вигляді відсотків за користування кредитом в сумі 8864,09 грн.
Навпаки, суд першої інстанції у цій справі мав виходити в оскаржуваній частині рішення із:
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України,) – вищезазначеного договору сторін (копія підписаної відповідачем додатково 16.09.2021 року у встановленому законом порядку заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 27-38) до заяви  ОСОБА_2  про відкриття рахунку і надання послуг № б/н від 25.03.2010 року (а.с. 26) (ст. 634 ЦК України), підписаного (а.с 37, зворот-38) сторонами у тому числі в частині умов нарахування та сплати відсотків за користування кредитом за цим договором в разі користування кредитом для картки відповідача «Універсальна GOLD» зі строком дії з 16.09.2021 року до 10/25 року (а.с. 25): процентна ставка – 40,8% і при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних – 81,6% (а.с. 27 зворот, 29), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляла взагалі, остання у тому числі в частині умов про відсотки у цій справі не оспорювала взагалі, відповідач кредитними коштами Банку користувалася (виписка про рух коштів по рахунку відповідача надавалась Банком суд першої інстанції до його позову а.с. 19-23), у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі в частині сплати відсотків у погоджені сторонами розмір, строк та порядок, які відповідач порушив (розрахунок Банку заборгованості відповідача, у тому числі у вигляді відсотків у розмірі 8864,09 грн. (а.с. 14-18), будь-який контррозрахунок відповідача та належні, допустимі докази протилежного взагалі у матеріалах цієї справи відсутні). 
Оскільки, із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УШ (надалі - Закон №675-УІІІ) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня -2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону у № 675-УІІП.
Електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Відповідач ОСОБА_2 , яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно із ст. 634 ЦК України, підписанням 16.09.2021 року додатково у вищезазначений установлений законом спосіб вищезазначеної заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 27-38) визнала, що вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язати, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_2 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки для картки «Універсальна GOLD» (а.с. 25): процентна ставка – 40,8% і при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних – 81,6% (а.с. 27 зворот, 29), кредитний ліміт якого Банком змінювався (довідка а.с. 24).
Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_2 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки шляхом проставляння ними власноручних підписів (а.с 37, зворот-38). За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 47826,35 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 38962,26 грн. + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом у розмірі 8864,09 грн.).
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8864,09 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 8864,09 грн.; у зв`язку із чим, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 47826,35 грн. та 3430,20 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 7) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму 746,20 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) – 746,20 грн.(розрахунок: платіжне доручення про сплату Банком судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4026,00 грн. (а.с.108)* сума відмови Банку 8864,09 грн./заявлено вимог Банком 47826,35 грн.). 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що Банк не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про повернення йому з бюджету зайво сплаченого судового збору за апеляційну скаргу у цій справі (розрахунок збору 4026,00 грн. – 746,20 грн.) в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду апеляційним судом відповідного клопотання Банку.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8864,09 грн. скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).
Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 8864,09 грн.
У зв`язку із чим, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з  ОСОБА_2  (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 47826,35 грн. та 3430,20 грн. судового збору.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.05.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Трофимова Д.А.