Справа № 466/200/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 33/811/595/24                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

       18 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
Згідно з постановою судді, 28.12.2023, о 21 год 23 хв, гр. ОСОБА_1 , у м. Львові на пр. Чорновола, 45-а, керував транспортним засобом марки «Tesla model 3», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено ним повторно протягом року, оскільки 18.01.2023 ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Своїми діями останній вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, порушивши вимоги п.2.1а ПДР.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, зокрема відео, копії постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Вказує також про те, що оскільки не доводяться матеріалами справи подія і склад правопорушення, а саме те, що він керував транспортним засобом, відтак вважає, що справа підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 12.03.2024, про що свідчить його розписка в матеріалах справи, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.
Так, із змісту досліджених судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції матеріалів справи встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 568360 від 28.12.2023 (а.с.1); рапортом інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції від 28.12.2023 (а.с.2); довідкою старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Н.Дяків, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав 03.01.2024 посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.3); довідкою старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Н.Дяків, відповідно до якої ОСОБА_1 притягався 18.01.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн (а.с.5); та іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Відтак даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, є безпідставними, оскільки відповідно до довідки старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Н.Дяків, 18 січня 2023 року ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.
Частина ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
В той же час, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення не отримала посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст. 33, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).
Так, слід взяти до уваги, що норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.
При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.
Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.
За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Статтею 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевим судом, на виконання зазначених вимог закону, враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу порушника, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.
За таких обставин, під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, визначеного у санкції статті, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі доказами, та такі його покази та невизнання ним своєї вини у скоєному суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
Отже, доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, доведена повністю.
Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, навед ених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  строк апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк