ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2024 року
м. Харків
справа № 641/8879/20
провадження № 22-ц/818/1630/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО"
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків  апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року ухвалене у складі судді Сілантьєвої Е.Є.,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, у якому просив, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати покази електролічильника № 648258, за адресою АДРЕСА_1 , недійсними з 01.06.2019 по 11.12.2019 , у зв`язку з його невідповідністю метрологічному законодавству України; зробити перерахунок незаконно нарахованих коштів по вказаному лічильнику, виходячи з його середнього споживання електроенергією , тобто 200 квт за місяць за період з 01.06.2019 по 11.12.2019, а саме визнати покази ПО від 31.12.2016 останніми та такими що відповідають дійсності, на підставі яких зробити помісячний перерахунок від 01.01.2017 до заміни лічильника 11.12.2019; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 23 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з електропостачання за адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивач належним чином виконував умови договору – заборгованості не мав, завжди допускав контролерів для перевірки лічильника. В свою чергу, відповідач допустив порушення діючого законодавства, а саме постанови КМУ № 28 від 31.07.1996 « Про затвердження Правил користування електричною енергією» та не провів періодичну повірку лічильника. Як наслідок, у червні 2019 року лічильник вийшов з ладу та почав показувати невірні покази та підприємство відповідача безпідставно нарахувала борг у сумі 4000 грн. 
Таким чином, позивач вказує на порушення права позивача на якісне обслуговування засобів обліку. Позивач неодноразово звертався зі скаргами на дії відповідача і тільки у грудні 2019 року, тобто з 7-річним запізненням йому було замінено лічильник. Планова повірка обліку електроенергії при цьому зроблена не була. 
Позивач зазначає, що після виявлення ним несправності лічильника, він викликав електрика, який при перевірки ніяких сторонніх підключень не виявив, але вказав, що лічильник повинні міняти вже давно, в написанні акту –претензії йому було відмовлено. Але, за місяць лічільник позивач накрутив 2000 квт, що говорить про його несправність. 23.12.2019 позивач звертався з листом на підприємство відповідача з вимогою про проведення перерахунку необґрунтовано нарахованої заборгованості, але позитивної відповіді не отримав, що змусило його звернутися до суду. Він як споживач послуг енергопостачальної компанії АТ «Харківобленерго» виконував всі дії по укладеному договору своєчасно та належним чином, в той час як відповідач порушив вимоги закону, чим порушив його права як споживача. Тому протиправні дії відповідача, а саме неякісне обслуговування ПО, відмова провести перерахунок незаконно нарахованих коштів по лічильнику, який заборонено до користування, призвели до стану важкої депресії позивача, пов`язаної з неможливості довести свою правоту через те, що відповідач не надає таку можливість та ставиться до позивача як до нікчемної людини. Суму причиненої моральної шкоди позивач оцінює 1000000 грн, які просить стягнути з відповідача.
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволено частково.
Визнано покази електролічильника № 648258, який був розташований за адресою АДРЕСА_3 , за період з 01.06.2019 по 11.12.2019, недійсними. 
Зобов`язано Акціонерне товариство «Харківобленерго» провести перерахунок спожитої електроенергії ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , за період з 01.06.2019 по 11.12.2019 відповідно вимог п. 2.3.16 Правил роздрібного ринку електричної енергії , затрверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018. Стягнуто з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн в якості моральної шкоди та на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що оскільки АТ «Харківобленерго», як виконавець послуг із надання електричної енергії не виконало свій обов`язок щодо повірки засобів обліку, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання АТ «Харківобленерго» здійснити перерахунок нарахованої оплати послуг за користування електричною енергією позивачем. Разом з тим посилання позивача на необхідність проведення перерахунку з розрахунку середньомісячного споживання електроенергії у розмірі 200 квт не знайшло свого підтвердження, оскільки сторонами не надано даних щодо середньомісячного споживання електричної енергії позивачем. Суд вважав доведеним, що протиправні дії АТ «Харківобленерго», якими були порушені права споживача на отримання належних послуг, призвели до необхідності застосування позивачем додаткових зусиль для пристосування та організації свого побуту, переживання дискомфорту, порушення усталеного повсякденного порядку. Вказані фактори свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди і дають йому право на відшкодування такої шкоди.
Не погодившись з рішенням суду АТ «Харківобленерго» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що прилад обліку за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться в приміщенні споживача, його особистій власності, через що у представників АТ "Харківобленерго" не було вільного доступу до приладу обліку з метою його контрольного огляду, знімання показів приладу обліку та його заміни/повірки. Таким чином, представники АТ "Харківобленерго" об`єктивно не мали можливості виконувати свої обов`язки відповідно до ПКЕЕн та ПРРЕЕ. Покази приладу обліку споживач ОСОБА_1 не передавав, до огляду приладу обліку співробітників АТ "Харківобленерго" не допускав. Споживач почав передавати покази приладу обліку лише після його заміни з січня 2020 року власноруч через інтернет та через VIBER- БОТ. 
Також судом першої інстанції не було враховано, що позивачем ОСОБА_1 не були надані докази щодо його заявлених вимог про перерахунок спожитої ним електричної енергії виходячи з щомісячного споживання в розмірі 200 кВт. Відсутні будь-які посилання на нормативні акти на підставі яких має бути проведений такий перерахунок. Відсутні докази, які б підтверджували, що позивачем було спожито саме 200 кВт на місяць і відповідно до цього має бути проведений перерахунок. Відповідно до сформованої довідки абонента, яка містяться в матеріалах справи, реальне споживання електричної енергії споживача перевищувало межу у 200 кВт на місяць, навіть після заміни приладу. 
Судом не дав належної оцінки даним акту кспертизи лічильника електричної енергії від 28.07.2021 №150 за змістом якого лічильник навпаки не дораховує електричну енергію, а саме при навантаженні 1% (0,05А) від номінального струму лічильника, вже "не вимірює енергію", тобто ніякої похибки у бік збільшення обсягів споживання за результатами проведеної експертизи лічильника не встановлено. 
Чинним законодавством не встановлено, що у разі закінчення терміну повірки засобу вимірювальної техніки, результати вимірювання зафіксовані таким засобом вимірювальної техніки заборонено використовувати для розрахунків. Також судом першої інстанції не враховано, що Позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди, а саме зокрема жодних свідчень свідків, висновків, рекомендацій, довідок лікарів, участі його у судових засіданнях, тощо, наявність інших доказів що підтверджували б твердження позивача. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
15.04.2024 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилався на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного законодавства України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 23.07.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір про користування електричною енергією № 1934197 за адресою – АДРЕСА_2 . За умовами договору відповідач зобов`язується постачати електричну енергію на об`єкт позивача, а останні – своєчасно сплачувати електричну енергію. 
Відповідно до змісту зазначеного договору позивачу було встановлено однофазний прилад обліку А648258 ХС331СХ10АК СО-5(5-15) ГП 1978.
Згідно п. 13 вказаного Договору енергопостачальник зобов`язується проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольні знімання показань приладів обліку у Споживача відповідно до затверджених графіків та проводити планові повірку, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами.
Відповідно відповіді ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» для лічильників типу СО-5 встановлено міжповірочний інтервал 8 років.
Згідно акту заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі № 08688 від 24.07.2019 були встановлені показники лічильника – 2661.
В Акті заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі № 6 від 11.12.2019 року, складеному електромонтером Східного РВ зазначено про проведення заміни лічильника А 648258, тип лічильника СО-5, клас точності 2,5, покази лічильника на дату складання акту – 4739,2, на лічильник № 589142001301, тип лічильника ц76807 БО, клас точності – 1 , покази лічильника на дату складання акту – 0000.
Як свідчить протокол засідання комісії інформаційно-консультаційного відділу інформаційної політики для роботи зі споживачами АТ «Харківобленерго» № 27 від 18 серпня 2021 року (Протокол), працівниками підприємства відповідача 11.12.2019 за адресою позивача було проведено планову заміну засобу обліку типу СО-5 (4.1 зн;5-15А:220V;1ф) № А648258, що знаходиться на балансі Товариства (знято з показниками «4739») на засіб обліку типу ЦЄ6807Б-U 1Є Р5.1 Д.2 № 589142001301 (5.2.зн:560Ф; 220V;1ф)(встановлено з показниками «0000»). Лічильник було запаковано в сейф-пакет № 0391628, згідно Акту № 14605 заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому сектор від 11.12.2019.
За ініціативою ОСР було прийнято рішення провести власну експертизу лічильника електричної енергії типу СО-5 № 648258, якій є власністю АТ «Харківобленерго», знятого 11.12.2019.
Згідно Протоколу споживачу було запропоновано бути присутнім під час проведенням експертизи, але останній не з`явився.
За результатами проведеної експертизи складено Протокол № 150 від 28.07.2021, було встановлено, що метрологічні характеристики лічильника СО-5 № 648258тт не відповідають встановленим вимогам до лічильників класа 2.5. при перевірці чутливості електролічильника було встановлено, що лічильник не вимірює електричну енергію при струмі навантаження 0,05 А напрузі 220 В cos f=1. Також зазначено, що відповідно до п. 5.13.1 Мінімальні вимоги до класу точності та функціональності ЗВТ у складі вузлів обліку під час проектування нового будівництва, модернізації, реконструкції, технічного переоснащення або капітального ремонту електроустановок, а також при встановлені на заміни ЗВТ, у залежності від рівня напруги та потужності для ТКО. Дозволяється використання ЗВТ вищого класу точності та функціональності. Клас точності для лічильника встановленого у належному споживачеві приміщенні має бути не нижче 2,0 (А). враховуючи належність лічильника АТ «Харківобленерго» порушень з боку Споживача не вбачається.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать:  1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.  Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім, обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;  поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;  2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Частиною 1 статті 10 вказаного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Правилами користування електричною енергією для населення, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357, були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, та втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №502 від 20.06.2018 передбачалось, що:
- споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін (пункт 3);
- електроустановки побутового споживача повинні бути забезпечені засобом обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію (пункт 8);
- споживання електричної енергії без засобів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами (пункт 9);
- засоби обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Засіб обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника (пункт 10);
- розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку (пункт 19);
- знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Передані побутовим споживачем та отримані у порядку, визначеному у договорі, та/або зняті електропостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку протягом періоду, що починається за два робочі дні до кінця розрахункового місяця та закінчується на третій робочий день наступного розрахункового періоду (календарного місяця), вважаються даними на перше число календарного місяця. Зняті споживачем чи отримані та/або зняті енергопостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця. Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку, зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями показів. Платіжний документ, який виписується енергопостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитий протягом календарного місяця (з першого числа розрахункового місяця, по перше число місяця, наступного за розрахунковим). Результати знятих уповноваженою особою електропостачальника (електророзподільного підприємства) показів засобу обліку обов`язково вносяться в абонентську книжку (розрахункову книжку) або зазначаються на корінці останнього розрахункового документа, наданого побутовим споживачем на перевірку, із зазначенням дати проведення зняття. У разі проведення побутовим споживачем розрахунків за спожиту електричну енергію згідно з показами встановленого на його об`єкті багатозонного засобу обліку обсяг спожитої електричної енергії визначається відповідно до питомої ваги обсягу електричної енергії, що спожита у відповідній зоні доби протягом розрахункового періоду, до загального обсягу спожитої електричної енергії в цьому періоді. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується побутовому споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. Під час зняття показів засобу обліку представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) проводиться контрольний огляд цього засобу обліку. У разі відмови побутового споживача в доступі до об`єкта споживача або незабезпечення побутовим споживачем безперешкодного доступу представників електропостачальника до засобу обліку для проведення ними зняття показів (контрольного огляду) такий факт фіксується в акті про недопуск. Складений акт про недопуск підписується представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства), присутніми під час проведення зняття показів засобу обліку (контрольного огляду), та побутовим споживачем. У разі відмови споживача від підпису представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) про це зазначається в акті про недопуск. Акт про недопуск без підпису споживача вважається дійсним, якщо його підписали три представники електропостачальника (електророзподільного підприємства). Один примірник акта про недопуск надається побутовому споживачу особисто, а у разі його відсутності або відмови в отриманні надсилається засобами поштового зв`язку. У разі отримання побутовим споживачем акта про недопуск поштою дата доступу узгоджується ним з електропостачальником (електророзподільним підприємством) за телефонами, зазначеними у цьому акті, або кол-центру. Складений акт про недопуск є підставою для проведення відключення від електропостачання, якщо протягом п`яти робочих днів від дня отримання акта про недопуск побутовий споживач не забезпечить представникам електропостачальника (електророзподільного підприємства) доступ до свого об`єкта для обстеження засобу обліку та/або не узгодить з ними дату проведення зазначеного обстеження (пункт 21);
- оплата спожитої електричної енергії може здійснюватись, зокрема, за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником (пункт 22);
- побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам засобу обліку. Забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред`явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об`єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки (пункт 42).
Одним із обов`язків енергопостачальника, встановлених п. 38 ПКЕЕН, є проведення не менш як один раз на 6 місяців контрольного огляд засобів обліку у побутових споживачів відповідно до затверджених графіків.
Спеціальними нормативно-правовими актами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, є, зокрема, Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Статтею 17 Закону України від 05.06.2014 року «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон), врегульовано питання повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації.
Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Частиною другою статті 17 Закону передбачено, що міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою статті 17 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.
Відповідно до частини четвертої цієї статті, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб (далі - засоби вимірювальної техніки), на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначає Порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 №474 (далі – Порядок).
Згідно з пунктом 6 Порядку, періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки здійснюється за рахунок виконавців.
Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 передбачено договірні умови постачання електричної енергії на роздрібному ринку, постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку, постачання електричної енергії на роздрібному ринку, порядок розрахунків на роздрібному ринку електричної енергії, права, обов`язки та відповідальність електропостачальника, права та обов`язки споживача, зокрема, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати розрахункові документи на вимогу представників електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень або після отримання споживачем офіційного запиту відповідного учасника роздрібного ринку) для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам засобу комерційного обліку; забезпечити безперешкодний доступ представникам постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку.
Відповідно вимог п. 2.3.16 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 разі тимчасового порушення роботи вузла обліку (у частині вимірювання обсягу електричної енергії та/або параметрів) не з вини споживача обсяг електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення вимірювань до дня відновлення вимірювань, визначається відповідно до Кодексу комерційного обліку.
Відповідно до п. 8.6.11 Кодексу комерційного обліку електрично енергії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 311 від 14.03.2018 року середньодобовий обсяг споживання електричної енергії електроустановками споживача для цілей розрахунків визначається у кВт·год з округленням до чотирьох цифр після коми на основі фактичного споживання в аналогічному періоді попереднього року, розрахованого з урахуванням знятих фактичних або (у разі їх відсутності) оціночних показів лічильника та коефіцієнта приросту/зниження споживання (для індивідуальних побутових споживачів).
У разі відсутності відповідних історичних даних середньодобовий обсяг споживання розраховується на основі зафіксованих двох останніх послідовно зчитаних показів, кількості днів між цими зчитуваннями при умові, що між датами зчитування цих показів не менше ніж 28 днів (без урахування днів, коли електроустановки споживача були відключені оператором системи).
Для непрацюючих лічильників визначення середньодобового обсягу споживання електричної енергії проводиться після відновлення роботи вузла обліку на основі двох найближчих до періоду розрахунку зчитаних та переданих фактичних показів лічильника при умові, що між датами зняття цих показів не менше ніж 28 днів (без урахування днів, коли електроустановки споживача були відключені оператором системи).
Коефіцієнт приросту/зниження споживання розраховується у відносних одиницях з точністю до чотирьох цифр після коми як співвідношення приросту/зниження величини усередненого середньодобового обсягу споживання всіх індивідуальних побутових споживачів, для яких в ОСР наявні фактичні (отримані з лічильників) дані на перше число календарного місяця, наступного за розрахунковим, щодо їх споживання у розрахунковому місяці, у порівнянні з аналогічним періодом минулого року.
У разі сумніву споживача у правильності розрахунку величини середньодобового обсягу споживання електричної енергії він може звернутися до оператора системи або відповідного ППКО для здійснення контрольного зчитування та звірки показів або надання детальних пояснень щодо здійсненого розрахунку та/або ініціювати розгляд та вирішення суперечки згідно з цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено саме на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Доказами єбудь-якідані,на підставіяких судвстановлює наявністьабо відсутністьобставин (фактів),що обґрунтовуютьвимоги ізаперечення учасниківсправи,та іншихобставин,які маютьзначення длявирішення справи. Цідані встановлюютьсятакими засобами: 1)письмовими,речовими іелектронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодопредмета доказування. Предметомдоказування є обставини, що підтверджуютьзаявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказудля підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). 
Суд не бере доуваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України «Допустимість доказів»).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які усвоїй сукупностідають змогудійти висновкупро наявністьабо відсутністьобставин справи,які входятьдо предметадоказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 80 ЦПК України). 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України).
Всупереч вимог наведених процесуальних норм позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незняття відповідачем контрольних показань приладу обліку та відсутність періодичної повірки електролічильника призвела до викривлення його даних та як результат неправильного нарахування обсягів спожитої електроенергії.
Колегія суддів також зазначає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що: «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; 
зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;
Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.
Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У справі, що переглядається позивач не надавав докази спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. Наведене виключає його право на її відшкодування.
За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частин 1 та 2 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задовольнити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року – скасувати.
Ухвалити нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання показів електролічильника недійними, здійснення перерахунку незаконно нарахованих коштів, захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 червня 2024 року.
Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                              І.В.Бурлака 

В.Б.Яцина