ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
05 червня 2024 року
м. Київ
справа № 754/2866/22
провадження № 61-7926св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року в  складі  судді Сенюти В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 рокув складі колегії суддів: Ігнатченка Н. В., Мережко М. В., Савченко С. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 , у якому просив виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 2021 року він є власником квартири АДРЕСА_1 .
10 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири, відповідно до якого він передав відповідачу в оренду належну йому квартиру на строк 6 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати оренду плату.
Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором не виконав, не  сплатив орендну плату в строк до 10 січня 2022 року, у зв`язку з чим є  підстави вважати договір оренди розірваним з 25 січня 2022 року, а  квартиру такою, що має бути звільнена відповідачем.
28 січня 2022 року він вручив відповідачу вимогу про добровільне виселення з квартири, однак така вимога залишена без задоволення.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року, у позові відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з  недоведеності позивачем порушення його прав чи інтересів. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання відповідача в належній йому квартирі. Сама по собі обставина визнання відповідачем позову не підтверджує факту порушення прав позивача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у   якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанціїй ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи. Зокрема не врахували, що відповідач не заперечував факт проживання у  спірній квартирі та визнав позов, а та обставина, що він отримував судові повістки за місцем своєї реєстрації цей факт, як і факт перешкоджання йому в доступі до квартири, не спростовує. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
12 липня 2023 року справа № 754/2866/22 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 грудня 2021 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
10 грудня 2021 року ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) уклали договір оренди квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого позивач зобов`язався передати, а відповідач зобов`язався прийняти в строкове платне користування житлове приміщення (вищевказану квартиру) та сплачувати орендну плату.
У пункті 3 договору передбачено, що квартира, яка передається в оренду, повинна бути передана позивачем та прийнята відповідачем протягом 3 днів з дня підписання цього договору. У момент передачі квартири позивач передає відповідачу ключі від неї.
Відповідно до пункту 4.1 договору строк оренди квартири за цим договором становить 6 місяців з моменту підписання цього договору.
Згідно з пунктом 5.1 договору розмір місячної орендної плати складає 12 000,00 грн. 
Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 10 числа кожного наступного місяця (пункт 5.2 договору).
Пунктом 10.5 договору передбачено, що в разі невиконання орендарем вимог, передбачених пунктом 5.2 договору протягом 14 днів, на 15 день цей договір вважається розірваним, а орендар зобов`язується звільнити квартиру та передати ключі орендодавцю протягом 3 днів з дня отримання вимоги про виселення.
Письмова вимога позивача про виселення (звільнення квартири та передання ключів) складена 28 січня 2022 року та вручена відповідачу особисто, про що свідчить розписка.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідача, посилаючись на те, що відповідач порушив умови укладеного ними договору оренди квартири від 10 грудня 2021 року, оскільки 10 січня 2022 року не  сплатив черговий платіж за квартиру, а вимогу про добровільне виселення з квартири не виконав.
Загальною нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК України.
Частина перша цієї статті передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно (в позасудовому порядку) або примусово (в судовому порядку).
Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
У пункті 1 частини другої статті 825 ЦК України передбачено, що в разі невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця.
У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (стаття 826 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81  ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У цій справі суди встановили, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів зайняття ОСОБА_2 квартири  АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору оренди квартири від 10 грудня 2021 року, позивач зобов`язався передати, а відповідач прийняти квартиру в оренду протягом трьох днів з дня підписання договору. Проте належних та  допустимих доказів виконання цієї умови договору (зокрема, акта приймання-передачі в оренду житлового приміщення) позивач не надав. Наявна ж на договорі відмітка про отримання ключів цю обставину не підтверджує, адже не містить відомостей про особу, яка її поставила.
До того ж за встановленими судами обставинами, ОСОБА_2 проживає в  квартирі АДРЕСА_3 . За цією адресою відповідач отримував поштову кореспонденцію від суду та з цієї ж адреси надсилав свої заяви до суду.
З огляду на викладене, оскільки позивач не довів порушення його прав чи інтересів, доказів неможливості здійснювати фактичне користування своїм житлом через його зайняття відповідачем не надав, а саме по собі визнання відповідачем позову без наявності законних підстав для задоволення позову не є підставою для ухвалення рішення на користь позивача, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у позові.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в  передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов