Дата документу 12.06.2024 Справа № 335/11122/23

Запорізький Апеляційний суд

ЄУН 335/11122/23 	Головуючий у 1-й інстанції Стеценко А.В.	
Пр. № 22-ц/807/1121/24	Повний текст складено 18.03.2024 року Суддя-доповідач Гончар М.С.  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі – Банк) на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.3-45), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 13.06.2019 року станом на 08.08.2023 року у розмірі 34895,44 грн., яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 34895,44 грн.; загального залишку заборгованості за відсотками – 0,00 грн; заборгованості за пенею – 0,00 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання – 0,00 грн., від сплати якою відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2684,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Стеценко А.В. (а.с.46). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.49) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року (а.с.67-71) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.74-202) просив скасувати вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку у цій справі задовольнити у повному обсязі, розподілити судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.203). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 квітня 2024 року (а.с.208), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.209). Оскільки, за змістом ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ»  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов`язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Відповідач (а.с.213-219) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити нове рішення …
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … і ухвалення …нового рішення … є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із такого.
13.06.2019 відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просив позивача відкрити йому поточний рахунок у національній валюті України та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку. 
Пунктом 2 Анкети-заяви передбачено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку мonobank вищезазначених документів, що складають Договір про надання банківських послуг, та зобов`язалася виконувати його умови.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».
На застосуванні таких правових позицій наголошується в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 за позовом АТ «Універсал Банк» до фізичної особи про стягнення заборгованості.
В анкеті-заяві від 13.06.2019 відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору. Порядок повернення кредитних коштів, зокрема, строки та розміри здійснення періодичних платежів, розмір процентів за користування кредитними коштами та порядок їх сплати в анкеті-заві не встановлені, процентна ставка та відповідальність позичальника за невиконання умов договору не визначена (а.с.10).
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, Банк не пред`явив, тоді як з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.29-36), вбачається, що в період користування кредитними коштами відбувалося нарахування процентів позичальнику за користування цими коштами.
Крім того, з долученого до позовної заяви тексту анкети-заяви від 13.06.2019 (а.с.11) вбачається, що укладання договору (підписання заяви) відбулося власноручно як зі сторони уповноваженого представника позивача так і зі сторони відповідача. 
Відомостей, щодо використання відповідачем згенерованого електронного підпису матеріали справи не містять та позивачем не доведено, тому суд відхиляє доводи позивача про укладення сторонами електронного договору та застосування до нього вимог, визначених Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
При цьому доказів на спростування підписання анкети-заяви відповідач суду не надав.
Отже, підписавши 13.06.20119 анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердив своїм підписом.
Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.
Відповідачем такі обставини не спростовані.
Проте, долучені до позовної заяви Умови і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, витяг з тарифів чорної картки monobank, в яких визначено умови користування кредитними коштами, порядок розрахунків, обумовлено сплату коштів за користування кредитними коштами, та визначено розміри і порядок застосування штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору на які позивач посилається як на підставу для своїх позовних вимог, не містять підпису відповідача, доказів його ознайомлення з цими документами позивачем не надано (а.с. 12 - 28).
Також анкета-заява про приєднання до договору про надання банківських послуг, що підписана відповідачем, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту він отримав, та з якими умовами і тарифами був ознайомлений на день укладання договору.
За таких обставин, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не є складовою укладеного сторонами договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, порядку та строків повернення кредитних коштів.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Банк у позові зазначив, що виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту на платіжну картку.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду фотокопії Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 13.06.2019 (а.с.11), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 13.06.2019 станом на 08.08.2023 (а.с.29-36), Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (а.с.12-25), Тарифи «Чорної картки» monobank станом від 28.07.2023 та від 12.08.2020 (а.с.25 зворот-28), паспорту громадянина України та картки фізичної особи – платника податків на ім`я відповідача (а.с.37-39), банківської ліцензії ПАТ «Універсал Банк» на право надання банківських послуг (а.с.40), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41), статуту АТ «Універсал Банк» (а.с.42-43). 
Разом з тим, доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, видачі йому кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів зарахування кредитних коштів, доказів користування відповідачем кредитними коштами позивачем суду не надано.
В той же час, саме по собі звернення відповідача до банку із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.
Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Відповідно до п. 63 розділу IV Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки з рахунку клієнта банку є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний висновку викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц.
Відповідну виписку по рахунку відповідача позивач суду не надав.
Розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 13.06.2019, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Слід зазначити, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено позивачеві на погашення кредиту 76716,63 грн. (останній стовпець розрахунку). Також позивачем безпідставно віднесено на погашення заборгованості за відсотками 14950,62 грн. При цьому, з розрахунку неможливо встановити в якому саме розмірі відповідачеві було надано кредит та розмір кредитного ліміту, встановлений на карту відповідача, оскільки додаток, в якому він має бути узгоджений сторонами згідно анкети-заяви від 13.06.2019, позивачем суду також не надано. 
Представник позивача не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, не зазначав у позовній заяві про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, з клопотаннями про витребування доказів до суду не звертався. Представник позивача в судові засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника АТ «Універсал Банк». Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18.
У постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17 Верховний Суд зазначив, що посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи надавався кредит, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Позивач на власний розсуд визначився із обсягом доказів, які він надав до позовної заяви, але які не є достатніми та належними для встановлення факту передання відповідачці кредитних коштів, їх розміру, як і розміру повернутих ним коштів, а отже і для встановлення наявності та розміру заборгованості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову Банку у цій справі необхідно відмовити за недоведеністю.
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає. 
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Крім того, апеляційним судом встановлено, що помилковим у цій справі є врахування судом першої інстанції вищезазначеного правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відносно інших правовідносин ніж, ті, що існують між сторонами у цій справі. 
Так, апеляційним судом встановлено, що керуючись ст. ст. 633, 634, 641 ЦК України Банк пропонує необмеженому колу фізичних осіб - резидентів України скористатися банківськими послугами щодо продуктів monobank | Universal Bank, для чого пропонує приєднатись до опублікованих на сайті Банку Умов та правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі – Умови та правила). Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуга та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових по суті укладається виключно в письмовій формі: - у паперовому вигляді;- у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»;- шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути надгний йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; - в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідач ОСОБА_1 здійснив отримання банківських послуг проекту Мonobank, шляхом верифікації очно на точці видачі картки. З метою отримання банківських послуг проекту Мonobank, відповідач здійснив такі кроки: завантажив на свій мобільний пристрій застосунок Мonobank, ознайомився з актуальними Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортам споживчого кредиту, зазначив мобільний номер телефону, на який було направлено One Time Password, введення якого є підтвердженням факту ознайомлення, з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, завантажує скан-копії своїх паспорту та РНОКПП в мобільний додаток, з метою попередньої ідентифікації (копії вказаних документів відповідача надавались суду першої інстанції у цій справі а.с.37-39).
Далі відбулась верифікація відповідача, як клієнту Банку, співробітником Банку та сторони підписали анкету – заяву (а.с.11). Умови договору про надання банківських послуг застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до укладення такого договору (ч. 3. ст. 631 ЦК України). Відповідач, як клієнт, уклавши договір, шляхом підписання анкети-заяви, підтвердив, що він до укладання нею договору, був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та отримав відповідні документи від Банку та погоджується з ними (п. 2.11 розділу І Умов і правил). Таким чином, на момент підписання анкети-заяви від 13.06.2019 року, відповідач був належним чином ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту.
13.06.2019 року відповідач повідомив про свою згоду з умовами надання банківських послуг, які надав позивач за договором про надання банківських послуг Мonobank (копія а.с.12-25), на підтвердження чого у мобільному додатку відповідачем було введено ОТP- пароль, який попередньо був надісланий на зазначений ним мобільний номер.
Підписуючи анкету-заяву, відповідач погодився, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (п. 2 анкети – заяви, копія а.с.11). Підписанням цього договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п. 3 анкети-заяви а.с.11).
Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Повідомлення про зміну дозволеного кредитного ліміту Банк надсилав відповідачу у мобільний застосунок (п. 3 анкети-заяви а.с.11). Поміж цього, відповідач підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку (п. 9 анкети – заяви а.с.11). В анкеті-заяві зазначено, що відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Саме ці Умови і правила розумів відповідач, з якими ознайомився та погодився, підписуючи заяву – анкету. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УШ (надалі – Закон №675-УІІІ) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня -2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону у № 675-УІІП. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-УІІІ).
Апеляційним судом встановлено, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», опубліковані на офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (ст. 641ІІК України).
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-УІІП.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону №675-УІІІ).
Ст. 12 вказаного Закону № 675-УІІІ визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п. 6 анкети-заяви).
Вищенаведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків Фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису).
Поміж цього, відповідач, як клієнт на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, зобов`язаний ознайомлюватися із чинною редакцією Умов і Правил, що розташовані за посиланням https://www.monobank.ua/terms та/або https://www.monobank.com/ua/terms та/або в Мобільному додатку, з метою виконання умов Договору з урахуванням можливих змін до нього (п. 4 Розділу І Умов і Правил)
Відповідно до п. 4.3 Розділу 1 Умов і правил, Банк має право для різних цілей, зокрема з метою повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, зміни умов Договору встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які зазначені канали зв`язку (повідомлення в мобільному додатку, повідомлення в месенджерах, дзвінки і так далі).
Згоду клієнта зі змінами, доповненнями Умов і правил, може бути підтверджено, зокрема та не виключно (п. 4.3 Розділу 1 Умов і правил): - проведенням клієнтом банківських операцій, отриманням банківських послуг, яке супроводжується оформленням касових документів; - документом на паперовому носії з реквізитами, що дозволяють ідентифікувати цей документ; - документом в електронному вигляді із застосуванням електронного/Електронного цифрового підпису; - введенням пін-коду, паролів доступу до додатку, використання біометричних даних клієнта (відбитки пальців, в тому числі за допомогою технології ТоucHID, або розпізнавання обличчя, в тому числі за допомогою технології FaceID).
Крім цього, також передбачений механізм отримання згоди від клієнта за допомогою авторизації за допомогою мобільного телефону і ОТР - пароля, а саме: Банк генерує ОТР-пароль і відправляє його клієнту з зазначенням інформації, яка буде їм підтверджуватися. У разі згоди клієнт передає отриманий ОТР-пароль Банку шляхом введення у відповідному рядку використовуваного сервісу. У разі якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що клієнт прийняв запропоновані умови. Сторони визнають співпадіння ОТР - паролю електронним підписом клієнта. При здійсненні платіжних операцій в системах дистанційного обслуговування - виконання в програмних комплексах маніпуляцій, спрямованих на успішне завершення платежу, прирівнюється до електронного підпису клієнта.
Відповідач не надавав суду першої інстанції у цій справі будь-яких доказів у спростування позову Банку у цій справі взагалі. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Як встановлено апеляційним судом із виписки Банку про рух коштів відповідача (а.с.96-201, доданої Банком вперше у цій справі лише апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку), відповідачем було неодноразово здійснено банківські операції із використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках та ін.). Таким чином, відповідач надавав свою згоду із змінами, доповненням до договору про надання банківських послуг від 13.06.2019 року.
Крім того, як встановлено апеляційним судом, Витяг з Умов та Тарифи за карткою Monobank, що надавались Банком ще суду першої інстанції і наявні у матеріалах цієї справи а.с.12-25), враховуючи специфіку надання банківських послуг, неодноразово оновлювались та доповнювались у відповідність вимогам діючого законодавства. Актуальні редакції, згоду на які, були надані відповідачем, шляхом, зокрема та не виключно, проведенням банківських операцій були доступні на постійній основі у публічному доступі на вищезазначеному офіційному сайті Банку за посиланнями https://www.monobank.ua/terms та/або https://www.monobank.com/ua/terms та/або в Мобільному додатку.
Тобто, та редакція Умов та правил, що наявна у матеріалах справи може носити показовий характер та може змінюватись та доповнюватись Банком. Однак, у суду першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення був безперешкодний доступ до актуальних Умов та правил, що доступні в публічному доступі (як то наприклад, актуальної редакції кодексів, нормативно-правових актів, постанов, судової практики та ін.) в режимі реального часу на офіційному сайті Банку, про що було зазначено Банком в його позовній заяві (а.с.3).
А тому, посилання суду першої інстанції на те, що Банк не довів укладення з ОСОБА_1  договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, суд першої інстанції у цій справі мав виходити із:
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначеного кредитного договору сторін, підписаного сторонами без зауважень (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляв, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору сторін недійним),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений кредитний договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами.
Що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію»). 
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Апеляційним судом встановлено, що надання і обслуговування кредиту обумовлено пунктом 4 розділу II вищезазначених Умов і правил Банку (а.с.18 зворот-25): 4.1. Ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов з зазначених в цьому Договорі та відповідному Додатку до нього. 4.2. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. 4.3. Сторони домовилися, що Банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми Ліміту кредитування, що зазначена в Договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки введення у дію) зазначаються Клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону Клієнта та/або у Мобільному додатку. 4.4. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. 4.7. Банк надає інформацію про кредитний ліміт Платіжної картки до її активації за допомогою Мобільного додатку та / або контактного центру Банку. 4.9. На суму наданого Кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах (тарифна сітка зазначена Банком у позовній заяві). Також процентна ставка за Кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується Банком у мобільному додатку. 4.10. Сума Щомісячного мінімального платежу визначається Банком відповідно до Тарифів й не може перевищувати повного розміру Заборгованості за Договором. Мінімальний платіж формується в перший день календарного місяця, наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до 23:55 останнього дня місяця, наступного за звітним місяцем. 4.11. Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в Мобільному додатку. При несплаті Щомісячного мінімального платежу Клієнт повинен сплатити штраф за несплату Щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Банк розглядає будь-який надісланий платіж Клієнта як визнання Клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, визначеного Тарифами.
Також п. 4 Розділу II вищезазначених Умов і правил Банку визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання Клієнтом за Договором. 4.15. за порушення строків сплати Щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховуються від суми загальної Заборгованості з моменту виникнення Заборгованості під час дії Пільгового періоду за карткою, внаслідок невнесення Щомісячного мінімального платежу в повному обсязі, або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс Щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії Пільгового періоду за карткою. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього Договору та/або зміною процентної ставки за договором, що здійснюється Банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується. У разі усунення клієнтом вищезазначених порушень процентна ставка за користування Кредитом встановлюється у розмірі базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах. 4.16. У разі порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся Заборгованість за Кредитом вважається простроченою (Істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої Заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50% від суми, одержаного Клієнтом Кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування Кредитом у розмірі 0,00001 % річних. 4.17. У випадку настання Істотного порушення Клієнтом зобов`язань Банк не пізніше наступного робочого дня у Мобільному додатку не пізніше 3-х робочих днів за допомогою месенджерів та sms направляє Клієнту Повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку протягом якого вони мають бути здійснені. 4.18. При цьому у разі якщо Клієнт погасить Заборгованість зі сплати Обов`язкового платежу, яка виникла до настання Істотного порушення Клієнтом зобов`язань, та сплатить штраф і Щомісячний мінімальний платіж у строк до 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу), вимога Банку, зазначена у Повідомленні, втрачає чинність, а попередньо узгоджені умови кредитування (у тому числі щодо сплати Щомісячних мінімальних платежів та відсотків за користування Кредитом) поновлюються. Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу). 4.19. У випадку якщо Істотне порушення Клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18., Кредит стає у формі «на вимогу», а Банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою Мобільного додатку направляє Клієнту Вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення Вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4% на місяць за кожен день прострочення виконання. 
Апеляційним судом встановлено, що враховуючи те, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.29-36), у останнього виникла вищезазначена заборгованість.
Враховуючи, що у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, на підставі положення п.п.4.16 п.4 Розділу II Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.
Проте відповідач на контакт не виходив та не вчиняв жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 Розділу II Умов, кредит став у форму «на вимогу». Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані. Тому, на залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ІІК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком за договором згідно із розрахунком Банку, який відповідачем у цій справі не спростований, становить 34895,44 грн., що складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 34 895,44 грн; загального залишку заборгованості за відсотками – 0,00 грн; заборгованості за пенею – 0,00 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання – 0,00 грн. (а.с. 29-36).
У зв`язку з тим, що відповідач постійно, але лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, останні платежі: 07.06.2022 року 1000,00 грн. та 30.06.2022 року 200,00 грн. (а.с.29-36), розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість. Процентна ставка (поточна) — Базова процентна ставка: 3,2% в місяць (38,4% річних). Процентна ставка (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості): 6,4% в місяць (76,8% річних). Тобто, у випадку, коли боржник сплачує щомісячні платежі, то нараховується відсоткова ставка базова 3,2% в місяць (38,4% річних). У випадку коли Боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто має вже прострочену заборгованість, тоді нараховується процентна (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 6,4% у місяць (76,8% річних). Відповідно до п. 4.13 розділу 2 Умов і правил, погашення заборгованості Клієнта за Договором здійснюється за рахунок коштів, що надходять на рахунок Клієнта у наступному порядку: - у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума, кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;- у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;- у третю чергу сплачуються неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, що передбачені договором. У випадку, якщо Клієнт має заборгованість по сплаті більше ніж одного Щомісячного мінімального платежу (тобто, по сплаті процентів та/або частини кредиту), погашення його грошових зобов`язань за такими Щомісячними мінімальними платежами відбувається згідно строків виникнення заборгованості Клієнта, починаючи з найдавнішого (за строком виникнення) щомісячного платежу і включно до поточного щомісячного мінімального платежу, дотримуючись черговості погашення, вказаної у цьому пункті, стосовно кожного окремого Щомісячного мінімального платежу. У випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань Клієнта за Договором з порушенням визначеної черговості, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до зазначеної черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок. У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, як вбачається із вищезазначеної виписки про рух коштів та розрахунку заборгованості, виникла наявна заборгованість.
Отже, апеляційним судом встановлено, що сума коштів, яка досі не була повернута Банку відповідачем та має бути стягнута за рішенням суду у цій справі становить загалом 34895,44 грн.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як позивача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), позов Банку задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 13.06.2019 року станом на 08.08.2023 року у розмірі 34895,44 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 34895,44 грн.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, з ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6710,00 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 2684,00 грн. (а.с.1-2) + судовий збір за апеляційну скаргу 4026,00 грн. (а.с.81)).
Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).
Позов Банку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 13.06.2019 року станом на 08.08.2023 року у розмірі 34895,44 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 34895,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6710,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 12.06.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.