ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2449/24 Справа № 215/4448/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/4448/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»,
на заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року,

встановив:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» («MONETKA») та ОСОБА_1 укладено Договір № 210224-35340-1, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «ПУМБ», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс іновація» та позивачем було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р-М-3, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача.
Відповідач не виконав покладені обов`язки, у зв`язку з чим, станом на 02 серпня 2023 року утворилася заборгованість, яка становить 23 188 гривень, складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000 гривень, простроченої заборгованості по несплаченим процентам в розмірі 2 388 гривень, заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 16 800 гривень.
У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року в сумі 23 188 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684 гривень та на правову допомогу в сумі 9 000 гривень.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за Договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року, яка станом на 26 березня 2021 року становить 6 388 гривень загальної суми боргу, з яких: 4 000 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2 388 гривень прострочена заборгованість по несплаченим процентам.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 475 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судовий збір в розмірі 739,17 гривень.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Ріальто» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору, пропорційного зменшення витрат по судовому збору та зменшення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було  неправомірно відмовлено у стягненні заборгованості по відсоткам, які нараховані відповідно до п. 3.3. кредитного договору, що не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, при цьому судом не враховано той факт, що таке нарахування відбулося на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу, зокрема, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення понесених витрат на професійну правничу допомогу. Крім того зазначає, що відповідачем в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для зменшення витрат ТОВ «ФК «Ріальто» на професійну правничу допомогу. 
Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 12 000 гривень. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Оскільки ціна позову у даній справі складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року в сумі 4 000 гривень та заборгованості за несплаченими процентами в сумі 2 388 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Ріальто» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 210224-35340-1, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 000 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».    
Відповідно п.1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів.
Відповідно п.1.4 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені на сайті monetka.ua.
Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.
Протягом цього періоду відповідно до п.1.2 Кредитного договору Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в сумі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.
Відповідно п.3.3 Кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту встановлених п.1.3, Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк, зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору, нараховується відповідно ч.2 ст.625 ЦК України.
Згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи щодо хронології дій укладення Кредитного договору №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року, для укладення електронного кредитного договору сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею вчинено дії: 24.02.2021 року о 13:16:32 год. - створення позичальником даних по заяві на кредит; 24.02.2021 року о 13:16:32 год. - автоматичні перевірки по заяві, 24.02.2021 року о 13:16:32 год. - перевірка за даними БКІ, 24.02.2021 року о 13:16:32 год. - скоригована оцінка позичальника, 24.02.2021 року о 21:06:12 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; 24.02.2021 року о 21:06:12 год. позичальнику направлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 24.02.2021 року о 21:06:28 год. - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором кредитний договір та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 24.02.2021 року о 21:06:28 год. - друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистий кабінет позичальника, 24.02.2021 року о 21:06:41 год. кредитні кошти перераховано на карту позичальника. (а.с. 27)
Відповідно Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи http://monetka.ua ОСОБА_1 заповнена Анкета-заява на кредит №764025 від 24.02.2021 року на сайті із зазначенням суми кредиту 4 000 гривень строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2388 гривень нараховуються за ставкою 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процента ставка 726,35%, у випадку порушення строків повернення кредиту, позичальник сплачує проценти за прострочення грошового зобов`язання 3,5% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,5 %, зазначено номер його мобільного телефону: НОМЕР_2 , паспортні данні, платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту, банк, що випустив картку: АТ «ПУМБ», заяву заповнено 24.02.2021 року о 13:16:32, підтверджено та оброблено договір 24.02.2021 року о 21:06:28. (а.с. 28-29).
Сторонами було погоджено графік розрахунку, згідно якого дата повернення кредиту - 26 березня 2021 року, сума кредиту - 4 000 гривень, сума нарахованих процентів - 2 388 гривень, всього до сплати 6 388 гривень. (а.с.24)
Згідно довідки ТОВ «Девелопмент інновейшинс» від 10 липня 2023 року за № 66735, яка адресована ТОВ «ФК «Ріальто», повідомлено, що смс-повідомлення від альфа-імені «Monetka» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 853456» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 24 лютого 2021 року о 21.06.12 год. (а.с.30)
Квитанцією № 379040877 підтверджується, що ТОВ «ФК «Фінанс інновація» 24.02.2021 року перерахувало на картковий рахунок НОМЕР_3 , який належить відповідачу, грошові кошти у розмірі 4 000 гривень. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором 210224-35340-1. (а.с. 25)
11 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 від 11 червня 2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 02 серпня 2023 утворилась заборгованість, яка становить 23 188 гривень, та складається з: 4 000 гривень - заборгованості за кредитом; 2388 гривень - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 24 лютого 2021 року по 26 березня 2021 року (включно); 16 800 гривень - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом протягом періоду з 27 березня 2021 року по 24 липня 2021 року включно.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, у зв`язку з чим підлягає стягненню заборгованість за Договором позики №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року в розмірі 4 000 гривень та відсотки в сумі 2 388 гривень. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 16 800 гривень суд першої інстанції дійшов висновку, що банк неправомірно нараховував проценти за користування кредитом з 27 березня 2021 року, оскільки умовами договору сторони погодили строк його дії, тому нарахування відсотків поза межами дії строку договору суперечить чинному законодавству. 
Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 гривень на строк 30 днів.
Договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 638, 639 ЦК України та ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Оскільки,  ОСОБА_1 умови укладеного договору не виконав та грошові кошти у розмірі 4000 гривень не повернув, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості у вказаному розмірі.
Пунктом 1.2 Кредитного Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3 Договору строк надання кредиту становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 позичальник здійснив нарахування процентів відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 24 лютого 2021 року по 26 березня 2021 року (включно).
Як вбачається з умов кредитного договору, відсоткова ставка за кожен день користування кредитними коштами становить 1,99% в межах строку, визначеного в п.1.3 даного договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Доказів користування відповідачем кредитними коштами, понад встановлений кредитним договором строк, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки 1,99% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту, що за 30 днів становить 2 388 гривень.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів відповідно до п.3.3 кредитного договору, апеляційний суд зазначає наступне.
За частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.
Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.
Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.
Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує позичальнику плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.
Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.
Пунктом 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2. ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 16 800 гривень, заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за період з 27 березня 2021 року по 24 липня 2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що  відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Між тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п.3.3 договору фактично в 4 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту.
За правилами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку, що встановлений у п.3.3 Кредитного договору розмір процентів (16 800), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню з 16 800 гривень до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4 000 гривень.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд зазначає, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, провадження   № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.
Відповідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Так, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000 гривень, на підтвердження чого надав: копію договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23 жовтня 2018 року, копію довіреності від 15 березня 2023 року, видану ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію платіжного доручення № 346 від 02 березня 2023 року на суму 12 000 гривень., копію акту приймання передачі наданих послуг від 01 березня 2021 року № 50 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг. (а.с. 48-54).
Відповідно п.1.1. договору Виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, у тому числі і зі складання позовних заяв, запитів, представництва інтересів замовника.
У пункті п. 3.1 Договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року зазначено перелік послуг виконавця та їх вартість.
Відповідно копії Акту приймання передачі наданих послуг №50 від 01 березня 2021 року, адвокатом було надано послуги на суму 9 000 гривень з яких: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою становить 8 000 гривень та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором № 210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року складає 1000 гривень.
Стороною відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду подано не було, факт неспівмірності даних витрат не доведено. 
Між тим, з урахуванням зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню, на користь ТОВ «ФК «Ріальто» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 4 302 гривень. (9 000 х 47,8%)
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору та зміні в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та розміру витрат по сплаті судового збору.
Крім того, в апеляційній скарзі позивач порушує питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000 гривень. На підтвердження витрат надав: копію платіжної інструкції № 993 від 06 грудня 2023 року на суму 15000 гривень, копію акту приймання передачі наданих послуг від 06 грудня 2023 року № 181 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг.
Відповідно копії Акту приймання передачі наданих послуг № 181 від 06 грудня 2023 року, адвокатом було надано послуги на суму 12 000 гривень, а саме: складання та подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду на рішення Тренівського районного суду міста Кривого Рогу від 04 грудня 2023 року по справі № 215/4448/23 .
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності з урахуванням задоволених вимог апеляційної скарги, а також співмірності витрат зі складністю справи, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 856 гривень. (12 000 х 23,8%)
Відповідно ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто», з ОСОБА_1 , на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1 282,52 гривень (2 684 х 47,8%), за подання апеляційної скарги в розмірі 958,19 гривень (4026 х 23,8%), пропорційно задоволеним вимогам

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.
Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до п.3.3. Кредитного договору №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року за період з 27 березня 2021 року по 24 липня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до п.3.3. Кредитного договору №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року за період з 27 березня 2021 року по 24 липня 2021 року задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п.3.3. Кредитного договору №210224-35340-1 від 24 лютого 2021 року за період з 27 березня 2021 року по 24 липня 2021 року в сумі 4 000 гривень.
Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року в частині визначення розміру витрат на професійну правову допомогу та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на професійну правову допомогу в сумі 4 302 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 282,52 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2 856 гривень та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 958,19 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста