УХВАЛА
 
20 червня 2024 року
 
м. Київ
 
справа № 490/4815/21
провадження № 61-11409св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва                 від 18 лютого 2022 року у складі судді Гуденко О. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі -                       АТ «ДПЗКУ») про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення                      з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, позов задоволено.
 
Скасовано наказ АТ «ДПЗКУ» від 24 травня 2021 року № 517-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Миколаївського регіонального відділу регіонального управління № 3 департаменту закупівель                  із 25 травня 2021 року.
 
Стягнуто з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 25 травня 2021 року до 18 лютого 2022 року включно, в сумі 154 602,25 грн, з утриманням податків та обов`язкових платежів.
 
Стягнуто з АТ «ДПЗКУ» на користь держави судовий збір у розмірі 2 545,00 грн.
 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
АТ «ДПЗКУ» 26 липня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. У касаційній скарзі заявник просить розглядати справу за участю його представника.
 
Заявник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цих судових рішень визначив те, що:
 
- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 359/8899/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 346/4667/17, від 17 березня 2021 року у справі № 338/259/20, щодо застосування статті 49-2 КЗпП України;
 
- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 19 липня 2022 року у справі № 711/1284/20, від 08 липня 2022 року у справі № 359/8303/20, за змістом яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний лише з`ясувати наявність підстав для звільнення;
 
- (3) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 712/9928/19, відповідно до яких суд не може втручатися в господарську діяльність підприємства, який сам формує штатний розпис, суд лише перевіряє дотримання роботодавцем процедури звільнення працівника;
 
- (4) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 346/4667/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19, від 17 березня 2021 року у справі № 338/259/20, згідно з якими власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо;
 
- (5) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11, де визначено, що поняття «кваліфікація» включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення;
 
- (6) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, за змістом яких суд дійшов висновку про об`єктивну неможливість товариства (відповідача) запропонувати особі наявні вакансії та роботи на час його звільнення, які б останній міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, а, відтак, звільнення позивача відбулося з дотриманням чинного законодавства;
 
- (7) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 359/10293/17, відповідно до яких якщо роботодавець дотримався вимог законодавства, яке регулює порядок вивільнення працівника, запропонував йому вакантні посади, проте працівник не обрав жодну із запропонованих посад, а кваліфікаційним вимогам тих посад, на які він претендував, позивач не відповідав, то питання щодо розгляду його переважного права залишення на роботі підприємством не вирішується. В такому випадку суд встановлює відсутність з боку роботодавця порушень вимог частини другої статті 40 та частин другої, третьої статті 49-2 КЗпП України і порушень прав працівника при звільненні;
 
- (8) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, щодо порядку отримання доказів у суді першої інстанції;
 
- (9) суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази, наявні у матеріалах справи.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду касаційна скарга АТ «ДПЗКУ» від 31 липня 2023 року передана на розгляд судді-доповідачу судді Погрібному С. О., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Ступак О. В.
 
Ухвалою від 17 серпня 2023 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав заявнику строк для виконання її вимог.
 
Заявник 30 серпня 2023 року із застосуванням засобів електронного зв`язку та            06 вересня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяви про усунення недоліків касаційної скарги разом із доказами сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 5 076,84 грн.
 
Ухвалою від 13 вересня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження  у справі (з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), витребував матеріали справи № 490/4815/21 із Центрального районного суду м. Миколаєва, задовольнив клопотання АТ «ДПЗКУ» та зупинив виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва                   від 18 лютого 2022 року та постанови Миколаївського апеляційного суду                    від 27 червня 2023 року в частині в частині стягнення з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 154 602,25 грн, встановив учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
 
У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 490/4815/21.
 
На підставі розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 січня 2024 року № 66/0/226-24 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 12 січня 2024 року справу передано судді-доповідачу              Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Щодо клопотання АТ «ДПЗКУ» про розгляд справи за участю сторін
 
У касаційній скарзі АТ «ДПЗКУ» просило розглядати справу за участю сторін для надання пояснень у справі.
 
Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання АТ «ДПЗКУ» про розгляд справи за участю сторін необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про розгляд справи за участю сторін.
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 червня 2023 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 26 червня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	Р. А. Лідовець	
 	Д. Д. Луспеник