ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року 
м. Київ

справа № 818/1386/16
адміністративне провадження № К/9901/32164/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничого підприємства «Полісан»
на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 (суддя Гелета С.М.),
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 (судді: Григорова А.М., Тацій Л.В., Подобайло З.Г.),
у справі № 818/1386/16
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничого підприємства «Полісан»
до Головного управління ДФС у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісан» (далі - позивач або ТОВ «ВП «Полісан» або товариство/підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області, податковий/контролюючий орган), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.10.2016:
№ 0001441407 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів в розмірі 10470,41 грн.;
№ 0001451407 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 52352,09 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголосив на протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки матеріалами перевірки не підтверджено ненадання відповіді протягом шестимісячного строку для визнання недійсним сертифікату про походження товару, а відтак податковим органом не повно з`ясовано обставини видачі сертифіката походження товару.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що інформація відносно встановлення критерію походження товару, вказаного в графі 9 сертифіката (критерій - «П») не відповідає вимогам пункту 2.2 розділу 2 Правил визначення країни походження товарів, які є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, учиненої в місті Ялта 20.11.2009 відносно того, що кінцева продукція «лак напівфабрикатний алкідний ГФ - 012W» не може відноситись до товарів, які цілком виготовлені в державі - учасниці Угоди тому, що первинна сировина для виготовлення даної кінцевої продукції є іноземного походження.
Також зазначено, що оскільки, відповідно до Графи 9 сертифіката критерій походження товару визначено за літерою «П» (цілком вироблено в державі - учасниці Угоди - російській федерації) не підтверджується, Сумською митницею до Сєвєрської районної торгово-промислової палати був направлений лист від 10.09.2015 № 3662/10/18-70-24-56 з проханням щодо уточнення даних, на підставі яких був визначений критерій походження товару в російській федерації «П» (цілком вироблено в російській федерації). Проте, в порушення вимог п.  6.7 розділу 6 Порядку відповідь протягом 6 місяців з дати звернення надана не була.
Зазначено, що відомості про сировину, яка використовувалась при виробництві товару «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» в кількості 56437 кг, не відповідають вимогам ТУ 2311-001-78238895-2011 для вищезазначеного товару, а саме: в листі від 01.08.2016 № 58 та листі виробника товару TOB «Імпульс» (російська федерація) від 29.07.2016 № 45/К до переліку сировини, яка використовувалась при виробництві товару «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» (з літерною позначкою «W»), віднесено сировину «кселол нафтовий», яка відповідно до вимог отриманих технічних умов повинна використовуватись при виготовленні лаку марки ГФ-012Х (з літерною позначкою «X»). Згідно з розділом 1 технічних умов для «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012Х» - літерна позначка «X» означає «розчин в ксилолі», для «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» - літерна позначка «W» означає «розчин в уайт-спіриті». Крім того, в листі від 01.08.2016 № 58 та листі виробника товару TOB «Імпульс» (російська федерація) від 29.07.2016 № 45/К відсутні відомості про сировину «уайт-спірит, соду кальциновану та гліцерин», що не відповідає вимогам пункту 2.3 розділу 2 технічних умов, якими визначено перелік сировини, яка повинна використовуватись при виготовленні лаку марки ГФ-012, зокрема, розділом 1 технічних умов передбачено, що «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» (з літерною позначкою «W») означає «розчин в уайт-спіриті». Тоді як акт експертизи взагалі не містить таку складову як «уайт-спирит», експертом не встановлена країна походження даного компоненту. При цьому в митній декларації позивач декларує - лак напівфабрикатний алкаїдний, являє собою розчин алкаїдної смоли в суміші ксилолу та уайт-спіриту.
Також зазначено, що як доказ всіх складових спірного товару та країни виробника, ТОВ «Імпульс» надало до Сєвєрської районної торгово-промислової палати лист №45/к від 29.07.2016 щодо складових товару партії лаку ГФ-021W, але зазначений в Сертифікаті товар зазначений інший - лак ГФ-012W.
Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що інформація щодо походження товару - «лаку напівфабрикатного алкідного ГФ-012W» відповідно до критерію «П» - цілком вироблено в російській федерації не підтверджена.
Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції ТОВ «ВП «Полісан» звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою,, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
В доводах своєї касаційної скарги скаржник зазначає, що судами при з`ясуванні обставин не взято до уваги факт неотримання Сєвєрською районною ТПП запитів Сумської митниці, в той же час, як стверджує позивач, відсутність відповіді на зазначені запити були покладені в основу рішення про скасування сертифікату походження товару та винесення судового рішення. Зазначає, що 31.03.2015 до Сєвєрської районної ТПП був направлений запит стосовно факту підтвердження сертифікату та надання копій документів. У зв`язку з неотриманням відповіді 08.07.2015 був направлений повторний запит, відповідь на який була надана Сєвєрською районною ТПП 12.08.2015, тобто через один місяць з дати повторного запиту.
Відтак, як стверджує заявник Сєвєрська районна ТПП надала відповідь у строк, встановлений п. 9.3 Правил визначення країн походження товарів у Співдружності Незалежних Держав.
Однак, 10.09.2015 Сумською митницею було направлено додатковий запит щодо уточнення відомостей, а оскільки відповідь отримана не була, матеріали щодо наданого сертифікату були направлені на перевірку, за результатами якої сертифікат визнано недійсним, у зв`язку з ненаданням відповіді у строк 6 місяців.
Позивач наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у матеріалах справи на повторний запит Сумської митниці від 08.07.2015 міститься відповідь від Сєвєрської районної ТПП від 12.08.2015, в якій зазначено, що Сєвєрська районна ТПП станом на 01.08.2016 ніякої кореспонденції від Сумської митниці (в тому числі запит від 10.09.2015) не отримувала.
Відтак, у касаційній скарзі Товариство наголошує, що Сєвєрська районна ТПП отримала лише один запит з трьох запитів, нібито направлених Сумською митницею, однак повторює, що єдиний запит, який отримала Сєвєрська районна ТПП від Сумської митниці був датований 08.07.2015.
Заявник у касаційній скарзі звертає увагу Суду на те, що скрін-шоти із автоматизованої системи документообігу відповідача не є належними доказами, що підтверджують факт направлення запиту з конкретними питаннями Сєвєрській районній ТПП, оскільки такі скрін-шоти підтверджують лише факт реєстрації такого листа, що має бути відправлений, у журналі вихідної кореспонденції. 
Також у касаційній скарзі зазначено, що судом апеляційної інстанції внаслідок неправильного дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, було помилково постановлено під сумнів правильність визначення критерію походження товару «П», зокрема, на сторінці 3 ухвали апеляційного суду від 25.03.2017 судом стверджується, що згідно акту експертизи від 13.10.2014 № 03-493, виданим Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою кінцева продукція «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» виготовлена із використанням іноземної сировини, однак, як стверджує заявник, ніякого прямого ствердження про те, що ГФ-012W виготовлений з іноземної сировини в акті не зазначено, тоді як технічні умови, згідно яких виготовляється лак ГФ-012W, встановлюють вимоги до виготовлення одразу декількох видів продукції.
При цьому, скаржник наголошує, що сам же товаровиробник ТОВ «Імпульс» та Сєвєрська районна ТПП неодноразово підтвердили, що саме в партії товару, який виготовлявся для ТОВ «ВП «Полісан» сировини іноземного походження немає, оскільки товар повністю виготовлений із компонентів російського виробництва.
Зауважує, що у митній декларації від 14.11.2014 № 805130000/2014/014155 у графі 31 «Опис товарів» зазначено, що «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» являє собою розчин алкідної смоли в суміші ксилолу та аайт-спіриту, з огляду на що, як стверджує заявник, у самому описі товару у вантажній митній декларації зазначена така складова товару, як «ксилол». Позначка «Х» або «W» під час маркування товару встановлюється в залежності від того, якої сировини у розчині більше, якщо ксилолу - «Х», якщо уайт-спіриту - «W».
На думку заявника, суди попередніх інстанцій та відповідач, помилково дійшли висновку, що ксилол не може перебувати у складі лаку ГФ-012W, а отже документи на ксилол, надані Сєвєрською районною ТПП, не відносяться до спірного товару.
Також заявник звертає увагу Суду касаційної інстанції на те, що надані Сєвєрською районною ТПП лист від 01.08.2016 та документи додані до нього були надані саме на звернення виробника товару ТОВ «Імпульс», оскільки ні торгово-промислова палата, ні виробник не були проінформовані про питання, які цікавили Сумську митницю, а відтак, на думку скаржника, у зазначеному листі не могли бути надані обґрунтовані та конкретні відповіді на питання, які виникли у Сумській митниці до товару та сертифікату походження та щодо наявності документів на уайт-спірит. Однак, судами дана інформація не була прийнята до відома, у зв`язку з чим помилково зроблено висновок про невідповідність документів на сировину.
У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вказана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 26.07.2016 по 06.09.2016 посадовими особами ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «ВП Полісан» щодо дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості, законності отримання пільг і звільнення від оподаткування митними платежами за митною декларацією від 14.11.2014 № 805130000/2014/014155.
В ході перевірки встановлено порушення позивачем Правил визначення країни походження товарів, які є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, внаслідок чого сертифікат про походження товару форми СТ-1 № RUUФ41090001110 від 13.10.2014, виданий на «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W», Сумською митницею визнано недійсним, у зв`язку з чим для надання товару «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W», режиму вільної торгівлі не застосовуються положення Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом російської федерації, Договору про зону вільної торгівлі в частині звільнення від оподаткування митом. Також позивачу донараховано ввізне мито у розмірі 41881,67 грн. та податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів у розмірі 8376,33 грн.
За результатами перевірки складено акт від 20.09.2016 № 164/14-10/32318370 (том 1 а.с. 8-22), на підставі якого податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.10.2016:
№ 0001441407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів в розмірі 10470,41 грн., у тому числі. за основним платежем - 8376,33 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2094,08 грн.; 
№ 0001451407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 52352,09 грн., у тому числі за  основним платежем - 41881,67 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 10470,42 грн.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що підставами для перевірки був імпорт ТОВ «ВП «Полісан» товару, а саме: «лаку напівфабрикатного алкідного ГФ-012W».
Так, TOB «ВП «Полісан» за митною декларацією від 14.11.2014 року №  805130000/2014/014155 (а.с.33) задекларувало товар - «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» масою 56437 кг за кодом згідно з УKT ЗЕД 3208101098 у митному режимі ІМ-40 для випуску у вільний обіг.
Зазначений товар ввезений в Україну згідно з інвойсом (рахунком-фактурою) від 13.10.2014 № 834 (том 1 а.с. 48) на підставі договору від 12.09.2013 № 34-сб (том 1 а.с. 49-51), укладеного між ТОВ «ВП «Полісан» (Україна), як покупцем та TOB «Імпульс» (353240, Краснодарський край, Сєвєрський район, ст. Сєвєрська вул. Промислова 4, російська федерація), як продавцем.
У рахунку-фактурі від 13.10.2014 № 834 зазначено країну походження товару за цифровим кодом - 643 (графа 10) росія.
У графі 2 митної декларації від 14.11.2014 № 805130000/2014/014155 відправником/експортером заявлений TOB «Імпульс», одержувач - TOB «ВП «Полісан» (40000, м. Суми, вул. Воєводіна, 25, Україна). Базис поставки (графа 20 МД) «DAP UA Баси». Валюта «контракту - рублі РФ. Митна вартість товару «лак напівфабрикатний алкідний ГФ - 012W» складає 644333,33 грн. Митне оформлення товару здійснено за кодом згідно з УКТ ЗЕД 3208101098.
Зазначено, що країною походження задекларована російська федерація із застосуванням до товару режиму вільної торгівлі. Товар випущений у вільний обіг із застосуванням преференції за кодом 400 відповідно до Класифікатора звільнень від сплати вивізного мита, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 20.09.2012 № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій».
В графі 36 митної декларації зазначено код тарифної пільги (тарифної преференції) 400/000/000, отримання звільнення від оподаткування ввізним митом відповідно до Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом російської федерації від 24.06.1993, Договору про зону вільної торгівлі від 18.10.2011, ратифікованого Законом України від 30.07.2012 №  5193-VI.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про вільну торгівлю від 24.06.93 року договірні Сторони не застосовуватимуть мито, податки та збори, що мають еквівалентний вплив на експорт та/або імпорт товарів, що походять з митної території однієї з Договірних Сторін і призначені для митної території іншої Договірної Сторони.
Пунктом 1 ст. 2 Договору про зону вільної торгівлі від 18.10.2011, ратифікованого Законом України 30.07.2012 № 5193-VI передбачено, що Сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони.
У зв`язку з цим, судами попередніх інстанцій встановлено, в графі 47 митної декларації від 14.11.2014 № 805130000/2014/014155 позивачем відображено розрахунок митних платежів, за товаром, що ввозився: - (вид платежу - 020) ввізне мито - 41881,67 грн. (спосіб платежу - 06 - умовно нараховано); - (вид платежу - 028) податок на додану вартість - 128866,68 грн. (спосіб платежу - 01 - сплата митних платежів у безготівковій формі).
Умовне повне звільненням від сплати ввізного мита здійснено на підставі сертифікату про походження товару форми СТ-1 від 13.10.2014 № RUUA4109000110, бланк № 3177693 (том 1 а.с. а.с. 46), виданого Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою.
В ході простої вибіркової перевірки Сумською митницею був перевірений вказаний сертифікат про походження товару. В електронному інвойсі митної декларації №  805130000/2014/014155 у графі «виробник» зазначено TOB «Імпульс», російська федерація, у графі «країна виробництва» зазначено «RU» (російська федерація).
Визначення країни походження товару Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою під час видачі Сертифіката здійснювалося на підставі Правил визначення країни походження товарів, які є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, учиненої в місті Ялта 20.11.2009, ратифікованих Законом України від 06.07.2011 № 3592-VI.
Так, Сумською митницею було направлено лист-запит від 31.03.2015 № 1482/10/18-70-25-56 (том 1 а.с. 71) до Сєвєрської районної торгово-промислової палати стосовно підтвердження факту видачі сертифікату, надання копій документів, які підтверджують факт, що товар «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» цілком вироблений в російській федерації.
Однак, як встановленому судами попередніх інстанцій, відповідь на даний запит Сумською митницею не було отримано, тому відповідно до п. 9.3 розділу 9 Правил повторний запит до Сєвєрської районної торгово-промислової палати був направлений через 3 місяці від дати першого запиту - 08.07.2015 за № 2803/10/18-70-24-56 (том 1 а.с. 72).
Відповідь на повторний запит Сумської митниці Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою була надана листом від 12.08.2015 № 40 (том 1 а.с. 45) разом з копіями документів.
Встановлено, що згідно з актом експертизи від 13.10.2014 № 03-493, виданим Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою та доданим до листа № 40 (том 1 а.с. 69), кінцева продукція «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» виготовлена із використанням іноземної сировини (пункт 14 абзац 4 акту). Тобто інформація відносно встановлення критерію походження товару, вказаного в графі 9 сертифіката (критерій - «П») не відповідає вимогам пункту 2.2 розділу 2 Правил визначення країни походження товарів, які є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, учиненої в місті Ялта 20.11.2009 відносно того, що кінцева продукція «лак напівфабрикатний алкідний ГФ - 012W» не може відноситись до товарів, які цілком виготовлені в державі - учасниці Угоди тому, що первинна сировина для виготовлення даної кінцевої продукції є іноземного походження.
Зазначено, що оскільки, відповідно до Графи 9 сертифіката критерій походження товару визначено за літерою «П» (цілком вироблено в державі - учасниці Угоди - російській федерації) не підтверджується, Сумською митницею до Сєвєрської районної торгово-промислової палати був направлений лист від 10.09.2015 №  3662/10/18-70-24-56 (том 1 а.с. 73) з проханням щодо уточнення даних, на підставі яких був визначений критерій походження товару в російській федерації «П» (цілком вироблено в російській федерації).
Однак, в порушення п. 6.7 розділу 6 Правил відповідь протягом 6 місяців з дати звернення надана не була з огляду на що встановлено, що інформація про те, що походження товару - «лаку напівфабрикатного алкідного ГФ-012W» відповідно до критерію «П» - цілком вироблено в російській федерації не підтверджена, наслідком чого було скасування сертифікату про походження товару та прийняття податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд виходить із такого.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Митним кодексом України, Правилами визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009, ратифікованих Законом України від 06.07.2011 № 3592-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 статті 36 Митного кодексу України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Згідно з пунктом 7 статті 36 цього Кодексу повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Так, порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено положеннями Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності незалежних Держав від 20.11.2009 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Правил країною походження товару вважається держава - учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.
Згідно з розділом 1 Правил «Терміни та поняття» сертифікат про походження товару - документ, що свідчить про країну походження товару та виданий органом (організацією), уповноваженим державою - учасницею Угоди відповідно до її національного законодавства.
При цьому, пунктом 6.1 розділу 6 Правил для підтвердження країни походження товару визначено, що в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару.
Під час вивезення товарів з держав - учасниць Угоди сертифікат про походження товару форми СТ-1 видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства (далі - уповноважений орган), (пункт 6.3 розділу 6 Правил).
Стаття 43 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Згідно з ч. 3 ст. 43 Митного кодексу України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Разом з тим, п. 6.7 розділу 6 Правил передбачено, що у разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов`язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення.
Тобто, колегія суддів зазначає, що підставою для надіслання запиту повинно бути виявлення митницею країни ввезення відомостей, які не дозволяють провести однозначної ідентифікації товару стосовно декларованого товару.
В той же час, відповідно п. 9.3 розділу 9 Правил сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, якщо, зокрема, протягом сумарного строку 6 місяців (3 місяці з дати первинного запиту й 3 місяці з дати  повторного запиту) митними органами країни ввезення не отримана відповідь стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів країни вивезення або країни походження товару.
Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів звертає увагу на те, що п. 6.7 розділу 6 Правил застосовується у її взаємозв`язку з п. 9.3 розділу 9 Правил в частині строку, протягом якого має бути надана відповідь компетентних органів країни походження товару та який становить 6 місяців з дати звернення, який обраховується 3 місяці з дати первинного запиту й 3 місяці з дати повторного запиту.
При цьому, вказаними Правилами передбачено надіслання лише двох запитів протягом 6 місяців з інтервалом в 3 місяці між першим та другим зверненнями.
Звертаючись до суду з касаційною скаргою товариство наголосило, що судами при з`ясуванні обставин не взято до уваги факт неотримання Сєвєрською районною ТПП запитів Сумської митниці, у зв`язку з чим відсутність відповіді на зазначені запити були покладені в основу рішення про скасування сертифікату походження товару, що є наслідком прийняття оскаржуваних рішень.
Перевіряючи вказані обставини, колегія суддів зазначає, що досліджуючи матеріали  справи, як вбачається з листа Сумської митниці ДФС від 28.01.2016 № 417/10-1-70-25-54 (том 1 а.с. 41-44) Сумська митниця звернулася з листом-запитом від 31.03.2015 № 1482/10/18-70-25-56 (том 1 а.с. 71) до Сєвєрської районної торгово-промислової палати стосовно підтвердження факту видачі сертифікату, надання копій документів, які підтверджують факт, що товар «лак напівфабрикатний алкідний ГФ-012W» цілком вироблений в російській федерації.
Однак, у зв`язку з неотримання відповіді на попередній запит, Сумською митницею до Сєвєрської районної торгово-промислової палати було надіслано повторний запит від 08.07.2015 № 2803/10/18-70-25-56 (том 1 а.с. 72).
Разом з тим, на повторний запит Сумської митниці від 08.07.2015 Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою відповідь надана листом від 12.08.2015 № 40 (а.с. 45), у якому зазначено що запит від 31.03.2015 №  1482/10/18-70-25-56 від Сумської митниці до них не надходив, оцінку відносно чого судами попередніх інстанцій не надано, а також судами попередній інстанцій не з`ясовано, чи взагалі Сумською митницею направлявся такий запит на адресу Сєвєрської районної торгово-промислової палати, з якого можливо б було встановити перебіг строку звернення до Сєвєрської районної торгово-промислової палати з повторним запитом через 3 місяці з моменту звернення з первинним запитом.
Вказані обставини, за висновком Суду є вирішальними, оскільки лише з моменту встановлення дійсності звернення митним органом країни ввезеного товару з відповідним первинним запитом до компетентних органів країни походження товару та підтвердження отримання такими органами запиту сторони звернення починається перебіг строку надання відповіді такими компетентними органами країни походження протягом строків, встановлених п. 6.7 розділу 6 та п. 9.3 розділу 9 Правил та надання права митному органу країни ввезеного товару для повторного звернення через 3 місяців з моменту первинного звернення.
Також, матеріали справи містять інший запит Сумської митниці до Сєвєрської районної торгово-промислової палати а саме: лист від 10.09.2015 №  3662/10/18-70-24-56 (том 1 а.с. 73) з проханням щодо уточнення даних, на підставі яких був визначений критерій походження товару в російській федерації «П» (цілком вироблено в російській федерації), відповідь на який не було надано Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою, у зв`язку з чим, Сумська митниця дійшла висновку про ненадання відповіді у строк, передбачений п. 6.7 розділу 6 Правил, а саме протягом 6 місяців, що і стало підставою для скасування сертифікату про походження товару на підставі п. 9.3 розділу 9 Правил.
Відтак, судам попередніх інстанцій необхідно з`ясувати, чи направлявся Сумською митницею запит від 31.03.2015 № 1482/10/18-70-25-56 на адресу Сєвєрської районної торгово-промислової палати, а також чи отримувався такий запит торгово-промисловою палатою.
Також, необхідно з`ясувати коли саме запит Сумської митниці від 08.07.2015 №  2803/10/18-70-25-56 було отримано Сєвєрською районною торгово-промисловою палатою.
Крім того, судам попередніх інстанцій необхідно з`ясовано чи направлявся лист Сумської митниці від 10.09.2015 №  3662/10/18-70-24-56 на адресу Сєвєрської районної торгово-промислової палати, а також чи взагалі отримувався такий лист вказаною торгово-промисловою палатою.
Верховний Суд звертає увагу, що в залежності від того, який саме первинний запит було надіслано Сумською митницею на адресу Сєвєрської районної торгово-промислової палати та отримано останньою, а саме: запит від 31.03.2015 № 1482/10/18-70-25-56 чи запит від 08.07.2015 №  2803/10/18-70-25-56 буде залежати початок перебігу 3 місячного строку звернення з повторним запитом, а саме: із запитом від 08.07.2015 №  2803/10/18-70-25-56 чи із запитом від 10.09.2015 №  3662/10/18-70-24-56, а також буде залежати обрахунок 6 місячного строку для надання відповіді.
За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу підприємства, вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності податковим органом правомірності прийнятих рішень передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.
Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для частково задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничого підприємства «Полісан» задовольнити частково. 
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі №  818/1386/16 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                  І.А. Васильєва 
Судді                                                                                                              В.П. Юрченко
                                                                                                              В.В. Хохуляк