справа № 753/18189/23                                      головуючий у суді І інстанції Мицик Ю.С.
провадження № 22-ц/824/7887/2024                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 травня 2024 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
     
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії, -        
В С Т А Н О В И В:
         У жовтні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 105 808,35 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 30 703,29 грн., 3 % річних в сумі 9 062,91 грн. 
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за отримані послуги з постачання гарячої води, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01 вересня 2023 року складає 105 808,35 грн. Відповідачі, як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року позов в частині вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з березня 2017 року по 01 вересня 2023 року в сумі 74 563,09 грн; інфляційну складову боргу в сумі 12 313,40 грн., 3 % річних в сумі 3 467,53 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» лише в частині стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 02 жовтня 2020 року по 01 вересня 2023 року. В решті позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 , посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно було продовжено строк позовної давності за вимогами позивача з 12 березня 2017 року, що не ґрунтується на вимогах законодавства та порушує права відповідача. Крім того, вказує, що суд першої інстанції повністю проігнорував доводи відповідача щодо безпідставного нарахування інфляційної складової за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, так, як постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206  «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Відповідач зазначає, що даною постановою передбачено заборону нарахувань та стягнення неустойки на заборгованість під час дії воєнного стану в Україні, тому вважає, що дана заборона діє на весь період несвоєчасного та/або неповного внесення плати, у тому числі за період до введення воєнного стану в Україні.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вважаючи рішення законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу - безпідставною та необґрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Пунктом 5 частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно ч. 3 ст. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуг», норми цього закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).
Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;
Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання;
Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , за цією адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 з надання послуг з централізованого опалення та послуг постачання гарячої води, таким чином, в розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Житлового кодексу України, є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачі свої зобов`язання щодо своєчасної оплати комунальних послуг належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води станом на 01 вересня 2023 року в сумі 74 563,09 грн., що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості та бухгалтерськими довідками за період з березня 2017 року по 01 вересня 2023 року, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.
Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року.
Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12 березня 2020 року.
За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 01 березня 2023 року, заявлені в межах позовної давності.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За правилами ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми боргу за надання за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії, нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які нараховані позивачем до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності, та є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з вимогами ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.
З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, відповіді на відзив позивача заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з березня 2017 року по вересень 2023 року становить 74 563,09 грн., три відсотки річних - 3 467,53 грн. та інфляційна складова боргу - 12 313,40 грн., які підлягають стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро - Реконструкція».
Апеляційний суд не може повною мірою погодитися з наведеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBI№GS A№D OTHERS v. THE U№ITED KI№GDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 02 жовтня 2020 року, відповідач ОСОБА_1 вказував  на неправильне застосування строку позовної давності з підстав неврахування судом першої інстанції положень пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Так, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.
В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630.
Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по березень 2017 року включно.
Отже, до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по 01 вересня 2023 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви в жовтні 2023 року такий строк  02 квітня 2020 року був продовжений вищевказаним Законом.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо  безпідставного нарахування судом першої інстанції інфляційної складової за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, не заслуговують на увагу, оскільки з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних на інфляційні нараховані з урахуванням вимог цієї постанови, тобто, до лютого 2022 року.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для  солідарного стягнення з  відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро - Реконструкція» заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по вересень 2023 року, яка становить 73 696,18 грн., три відсотки річних - 3 466,10 грн. та інфляційна складова боргу - 12 302,13 грн., за виключенням нарахувань вказаних складових за березень 2017 року (а.с. 17).                                      
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідна частини сплаченого позивачем судового збору має бути компенсована останньому за рахунок держави.
При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 269,40 грн. (2 684*84,55%), тобто по 453,88 грн. з кожного.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року скасувати та прийняти постанову.
Позов  Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція»: місце знаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20, ідентифікаційний код - 37739041, заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з квітня 2017 року по 01 вересень 2023 року в сумі 73 696 (сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 18 копійок; інфляційну складову боргу в сумі 12 302 (дванадцять тисяч триста дві) гривні 13 копійок, 3 % річних в сумі 3 466 (три тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 10 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція», місце знаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20, ідентифікаційний код - 37739041, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 453 (чотириста п`ятдесят три) гривні 88копійок з кожного.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» місце знаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20, ідентифікаційний код - 37739041, за рахунок держави 453 (чотириста п`ятдесят три) гривні 88копійок судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Судді                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                       Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                        Яворський М.А.