П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/26316/23	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення, отриманої під час проходження військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що під час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_2 , при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки, позивачу не враховувалась та не виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889». З 2020 року ВЧ НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку із чим позивач звернувся ВЧ НОМЕР_1 з вимогою виплатити невиплачену щомісячну додаткову грошову винагороду, однак в  задоволенні заяви йому відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/І 6-а, від 05.03,2020 у справі №140/1547/19, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а дійшов висновків, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії') та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Враховуючи, що позивачу не було здійснено перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, то вимога щодо компенсації втрати частини доходів, на думку військової частини НОМЕР_1 , є передчасною та такою що не підлягає задоволенню. Додатково відповідач зазначив, що військову частину НОМЕР_2 зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 з 01.01.2020 року згідно з розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово - економічного управляння ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2019 № 116/14/1/1515 та розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2019 № 1/7493. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 не мала жодних правових відносин з позивачем, оскільки останній не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 було зараховано на фінансове забезпечений до військової частини НОМЕР_1 пізніше спірних періодів.
Військова частина НОМЕР_2 також заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що виплата військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячної грошової додаткової винагороди була встановлена підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161) у розмірах, зокрема: з 01січня 2014 року – 60% місячного грошового забезпечення, з 01 квітня 2014 року – 80% місячного грошового забезпечення, з 01 липня 2014 року – у розмірах, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Згідно з пунктом 2 цієї постанови, граничні розміри, порядок та умови виплати зазначеної щомісячної грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначаються Міністерством оборони у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. Отже, уряд делегував повноваження на встановлення умов, порядку та розміру виплати щомісячної додаткової грошової винагороди Міністерству оборони України. Згідно з виданою в розвиток зазначеної постанови Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за № 1194/18489, військовослужбовцям (не віднесеним до окремо визначеного переліку) виплата винагороди з 01 січня 2014 року здійснюється у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення. Пунктом 3 Інструкції № 595 визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). При цьому, пунктом 8 Інструкції № 595 унормовано, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. В подальшому наказ Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 втратив чинність згідно з наказом Міністерства оборони України від 28.10.2016 № 550, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за № 1470/29600, яким на заміну попередній затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. Аналогічно приписам Інструкції № 595, підпунктом 2 пункту 2, пунктом 8 Інструкції № 550 визначено, що військовослужбовцям (не віднесеним до окремо визначеного переліку) виплата винагороди здійснюється у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення; винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки.
Зобов`язано Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги для оздоровлення за весь час затримки виплати, по день фактичної виплати грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт наголосив, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII. Апелянт також зазначив, що грошова допомога на оздоровлення не може вважатися доходом у розумінні положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строку їх виплати». Крім того, апелянт наголосив на тому, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з цим позовом.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.  
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 .
В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2018 роки позивачу при її обчисленні не враховувалась та не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889».
З 01.01.2020 року військову частину НОМЕР_2 було зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , згідно з розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово - економічного управляння ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2019 року № 116/14/1/1515 та розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2019 року № 1/7493.
Позивач звернувся з клопотанням до Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», яка не враховувалась та не виплачувалась при виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2018 року.
Листом від 04.07.2023 року Військова частина НОМЕР_1 відмовила у виплаті перерахованої допомоги на оздоровлення (а.с.14-15).
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з посиланням на правові висновки ВП ВС виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення. Крім того, у зв`язку із порушенням ВЧ НОМЕР_2 строків виплати допомоги на оздоровлення в повному обсязі, позивач набув право на компенсацію втрати частини грошових доходів. 
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно  до  частин другої - четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять:  посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види  грошового забезпечення  (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати,  винагороди,  які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види  грошового забезпечення.
Грошове забезпечення  визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня  і  вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення  підлягає індексації відповідно  до  закону.
Грошове забезпечення  виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно  до  законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим  складом,  враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати  грошового забезпечення  визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно  до  законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно  з  пунктом 1  постанови  Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування  структури  та умов  грошового забезпечення військовослужбовців,  осіб рядового  і  начальницького  складу  та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),  грошове забезпечення військовослужбовців,  осіб рядового  і  начальницького  складу  складається  з  посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати,  винагороди,  які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів  грошового забезпечення.
Частиною 1 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ  встановлено,  що військовослужбовцям, крім  військовослужбовців  строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням  грошового,  матеріального  забезпечення  та  наданням грошової  допомоги  на  оздоровлення  у розмірі місячного  грошового забезпечення.
Відповідно  до  п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року №  889,  в редакцій, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, щомісячну додаткову  грошову винагороду  установлено:
1) військовослужбовцям (крім  військовослужбовців  строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах  і  підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах  і  підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил,  і  військовослужбовцям (крім  військовослужбовців  строкової військової служби) льотного  складу  Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та  військовослужбовців  строкової військової служби):  з  01 квітня 2013 року - у розмірі, що  не  перевищує 20 відсотків місячного  грошового забезпечення; з  01 вересня 2013 року - у розмірі, що  не  перевищує 40 відсотків місячного  грошового забезпечення; з  01 січня 2014 року - у розмірі, що  не  перевищує 60 відсотків місячного  грошового забезпечення; з  01 квітня 2014 року - у розмірі, що  не  перевищує 80 відсотків місячного  грошового забезпечення; з  01 липня 2014 року - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення;
3) особам начальницького  складу,  які проходять службу на посадах льотного  складу  органів  і  підрозділів цивільного захисту Державної служби  з  надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення;
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та  військовослужбовців  строкової військової служби) - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення;
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та  військовослужбовців  строкової військової служби) - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення;
6) співробітникам кадрового  складу  (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що  не  перевищує місячне  грошове забезпечення.
Згідно із пунктом 2  постанови  №  889,  граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової  винагороди,  передбаченої пунктом 1 цієї  постанови,  визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням  з  Міністерством соціальної політики  і  Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду  грошового забезпечення.
На виконання  постанови  №  889,  Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року затвердив Інструкцію № 595.
Приписами п. 3, п. 4 Інструкції № 595  до  місячного  грошового забезпечення, з якого  визначається  винагорода,  включені посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види  грошового забезпечення  (крім  винагород  та морського  грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою,  до  тимчасового виконання обов`язків за  якою  він допущений).
Виплата  винагороди  здійснюється  з  того дня,  з якого  військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але  не  раніше дня видання наказу про призначення,  і до  дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами,  до яких  вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
Відповідно  до  пункту 5 Інструкції № 595,  винагорода  виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно  з  виплатою  грошового забезпечення  за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктами 8, 9 Інструкції № 595  встановлено,  що  винагорода не  включається  до складу грошового забезпечення, з якого  здійснюється обчислення одноразових додаткових видів  грошового забезпечення.
Розміри  винагороди  встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України)  з  урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на  грошове забезпечення,  передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Наказом Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року відповідно  до постанови  №889 затверджено Інструкцію № 550 та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри  і  порядок виплати щомісячної додаткової грошової  винагороди  військовослужбовцям Збройних Сил України».
Пунктом 1 Інструкції № 550  встановлено,  що вона визначає порядок та умови виплати особам офіцерського  складу,  особам рядового, сержантського  і  старшинського  складу,  які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах  і  військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової  винагороди  (далі -  винагорода).
Відповідно  до  пункту 3 Інструкції № 550,  до  місячного  грошового забезпечення, з якого  визначається  винагорода,  включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види  грошового забезпечення  (крім  винагород  та морського  грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою,  до  тимчасового виконання обов`язків за  якою  він допущений).
Згідно  з  пунктом 5 Інструкції № 550,  винагорода  виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно  з  виплатою  грошового забезпечення  на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктами 8-10 Інструкції № 550  встановлено,  що  грошова винагорода не  включається  до складу грошового забезпечення, з якого  здійснюється обчислення одноразових додаткових видів  грошового забезпечення.
Розміри  винагороди  встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України)  з  урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на  грошове забезпечення,  передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри  винагороди  за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели  до  поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю  військовослужбовців  або інших осіб.
Військовослужбовцям зменшується розмір  винагороди  згідно  з  наказами командирів (начальників) за той місяць, у  якому  були допущені ці порушення, або за місяць, у  якому  ці накази надійшли  до  військової частини.
Порядок та умови виплати  грошового забезпечення  військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів визначено Інструкцією про порядок виплати  грошового забезпечення  військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (тут  і  далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція № 260).
Відповідно  до  пункту 30.1 Інструкції №260, особам офіцерського  складу,  особам рядового, сержантського та старшинського  складу,  які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається  грошова допомога  для  оздоровлення  в розмірі місячного  грошового забезпечення.
Згідно  з  приписами п.30.2 Інструкції №260,  грошова допомога  для  оздоровлення  надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової  допомоги.
Пунктом 30.3 Інструкції №260 передбачено, що розмір грошової  допомоги  для  оздоровлення  визначається виходячи  з  посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів  грошового забезпечення  (крім  винагород  та морського  грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно  з  законодавством України на день підписання наказу про надання цієї  допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 по справі №825/997/17 звернула увагу на те, що  структура грошового забезпечення військовослужбовців  визначена законом, а тому  не  може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.
Відповідно  до  висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17,  до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять  чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види  грошового забезпечення;  4) одноразові додаткові види  грошового забезпечення.
22 вересня 2010 року Кабінет Міністрів України  як  вищий орган у системі органів виконавчої влади прийняв  постанову, якою з  01 жовтня 2010 року установив щомісячну додаткову  грошову винагороду. 
Зі змісту  постанови  №  889  слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів  грошового забезпечення,  оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Віднесення зазначеної  винагороди до  щомісячних видів  грошового забезпечення також підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Відповідно  до  змісту Положення про Міністерство оборони України, затвердженого  постановою  Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції №550), одним  з  основних завдань Міністерства оборони України  як  центрального органу виконавчої влади, діяльність  якого  спрямовується  і  координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку  грошового забезпечення.
Вищенаведені повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 інструкцій №550 та №595.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової  винагороди не  може звужувати чи заперечувати права на отримання такої  винагороди,  встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми,  яка  закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та  постанови  №  889,  а  не  Інструкцій № 595 та №550.
З  наведених вище мотивів  до  спірних правовідносин  також не  підлягають застосуванню норми Інструкції №260 в частині обмеження включення  до грошового забезпечення, з якого нараховується  грошова допомога на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової  винагороди.
Відтак, щомісячна додаткова  грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.
П`ятим апеляційним адміністративним судом витребувано від Військової частини НОМЕР_2 , зокрема, відомості щодо виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 2014 по 2018 роки.
З наданої відповідачем довідки № 2678 від 08.05.2024 року про виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення позивача вбачається, що за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.
Крім того, з наданої відповідачем довідки від 08.05.2021 року № 2677 вбачається, що позивачу грошова допомога на оздоровлення за період з 2015 по 2018 роки виплачувалась без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за спірний період повинен був проводитись з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що розрахунок грошової  допомоги  для  оздоровлення  позивача повинен проводитися  з  урахуванням щомісячної додаткової грошової  винагороди.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.
До 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. 
Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Варто зауважити, що як на момент виплати позивачу сум грошової допомоги на оздоровлення у неповному розмірі, так і станом на день звільнення позивача з військової служби (29.04.2021), частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Отже, право позивача на звернення до суду з цим позовом не обмежувалось строком, оскільки як обставини справи так і звільнення позивача з військової служби відбулись під час дії попередньої редакції ст.233 КЗпП.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 600/4133/22-а від 08 травня 2024 року.
Щодо виплати компенсації втрати частин доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, і грошове забезпечення військовослужбовців.
Аналогічні приписи викладені в п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. 
Враховуючи зазначені норми законодавства, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), які не мають разового характеру.
Повертаючись до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, судова колегія наголошує, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки грошова допомога на оздоровлення згідно п.30.1 розділу XXX Інструкції №260 має разовий характер, то вона не може вважатися доходом у розумінні Закону № 2050-ІІІ.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача компенсацію втрати частин доходів, оскільки грошова допомога на оздоровлення не може вважатися доходом у розумінні положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строку їх виплати». 
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання виплатити компенсацію втрати частин доходів з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 жовтня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року – скасувати в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги для оздоровлення за весь час затримки виплати, по день фактичної виплати грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко