Номер провадження: 22-ц/813/4219/24
Номер провадження: 22-ц/813/4691/24 
Справа № 947/4720/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

               Головуючого                Сегеди С.М.,
               суддів:                Драгомерецького М.М.,
                                       Дришлюка А.І.,                                         

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року та апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року, ухвалених під головуванням судді Луняченка В.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
                        встановив:
       
10.02.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 127 975,07 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04.07.2017 року, з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 підписав заяву № б/н. При підписанні вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що позичальник був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме: «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.
Позивач зазначав, що внаслідок порушення умов кредитування, станом на 04.01.2023 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 127 975,07 грн., з яких: 106 599,49 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21 375,58 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначене, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року позов АТ КБ«Приватбанк» задоволено частково (т.1, а.с.196-201).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.07.2017 року у розмірі 106 599,49 грн., а також судовий збір у розмірі 2 132,00 грн.
В іншій частині позову було відмовлено. 

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 700,00 грн. (т.1, а.с.215-217).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Усатенко В.Ю. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Крім того, представник апелянта просить стягнути з позивача на свою користь витрати пов`язані із наданням правничої допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (т.1, а.с.222-244).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (т.2, а.с.5-6).
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», адвокат Усатенко В.Ю., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги  (т.2, а.с.20-23).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 12.06.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Дришлюка А.І. у відрядженні, а також у відгулах, та через відсутність світла в суді, повне судове рішення складено 12.06.2024 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалами Одеського апеляційного суду від 18.03.2024 року та 26.03.2024 року (т.2, а.с.а.с.14, 31-32), згідно яких розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.15-16, 33-35).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із доведеності вимоги в цій частині (т.1, а.с.196-201).
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2017 року, з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 підписав заяву № б/н та отримав кредитні кошти. У подальшому кредитний ліміт був збільшений до 200 000,00 грн. (т.1, а.с.24).
Згідно довідки б/н АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором отримав 16.07.2018 року, 04.07.2019 року, 19.03.2019 року та 02.09.2019 року кредитні картки (т.1, а.с.23).
Із виписок по картковим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що останній отримав кредитні картки, користувався ними (знімав кошти у банкоматах, розраховувався за покупки в магазинах тощо, а також частково сплачував заборгованість), тобто відповідач користувався кредитними коштами (т.1, а.с.95-115).
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Станом на 04.01.2023 року розмір заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором складає 106 599,49 грн. У встановленому законом порядку зазначену заборгованість відповідач не спростував. 

Крім того, кредитний договір № б/н від 04.07.2017 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , також у встановленому законом порядку відповідачем не спростований.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» незаконно списав з картки грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Разом з тим, такі вимоги відповідача не були предметом розгляду у суді першої інстанції. Однак відповідач не позбавлений права звернутися з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів.
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач отримав кредитні кошти і користувався ними, та внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору виникла заборгованість, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Усатенка В.Ю. не підлягає задоволенню.

Що стосується апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Усатенка В.Ю. про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 1 700,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а тому, в сенсі ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на відшкодування судових витрат (т.1, а.с.215-217).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. 
Згідно ч.ч. 1, 2  ст. 137  ЦПК України  витрати,  пов`язані з  правничою допомогою  адвоката,  несуть сторони,  крім випадків  надання правничої  допомоги за  рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Усатенко В.Ю. надано ордер, договір про надання професійної правничої допомоги від 15.06.2023 року, додаткову угоду від 23.10.2023 року до договору від 15.06.2023 року, а також квитанцію про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату у розмірі 10 000,00 грн. (т.1, а.с.182-184).

З цих підстав, посилання заявника апеляційної скарги на те, що представником відповідача не надано документу на підтвердження перерахування коштів за надані послуги на правничу допомогу, є безпідставними.

Стягуючи з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1 700,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив із пропорційності розміру задоволених вимог, їх обгрунтованості і неминучості.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваних судових рішень та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень суду, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, рішення ухвалені у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення суду - залишити без змін.

Що стосується клопотання представника відповідача ОСОБА_1  – адвоката Усатенка В.Ю. про стягнення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що згідно ч.ч. 1,2  ст.  137  ЦПК України  витрати,  пов`язані з  правничою допомогою  адвоката,  несуть сторони,  крім випадків  надання  правничої  допомоги  за   рахунок  держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В клопотанні, яке міститься у відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн. (т.2, а.с.22-звор.).

Враховуючи викладене, а також те, що адвокат Усатенко В.Ю. не надав жодних доказів понесення його довірителем – відповідачем ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, дане клопотання задоволенню не підлягає.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                 С.М. Сегеда

                                                                                М.М. Драгомерецький

А.І.Дришлюк