ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/34459/23	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №155250025036 від 19.10.2023 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , в частині призначення пенсії позивачу, вид пенсії - довічне утримання судів, загальний процент розрахунку пенсії від середнього заробітку 50%;
- зобов`язати Центральне об`єднання Управління Пенсійного фонду України в місті Одесі зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді судді з дати призначення на посаду (4 серпня 2003 року) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення (28 вересня 2023 року) - 20 років 1 місяць 24 дні, період проходження військової служби з 1 серпня 1989 року по 25 вересня 2003 року - 12 років; що загалом становить: 32 роки 09 місяців 06 днів та призначити, перерахувати та виплатити, з врахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74% (сімдесят чотири відсотка) заробітної плати судді починаючи з 05.10.2023 року довічно;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправним та необґрунтованим, оскільки відповідно до абзацу другого статті 1 Указу №584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судці не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді. Зазначає, що загальний стаж роботи станом на час звільнення становить 32 роки 09 місяців 06 днів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року  адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що «суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402. Натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402) відповідно до положень п. 1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402. Вказує, що страховий стаж позивача на посаді судді складає 20 років. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 50% суддівської винагороди. Також судом першої інстанції взагалі не взято до уваги, що питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці прямо врегульовано ч. 4 ст. 142 Закону №1402, де передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Для застосування розміру 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. Отже, оскільки чинним Законом №1402 передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, отже відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання: розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом №1402, а розміру відсотку - за Законом №2453-VІ. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про зарахування стажу роботи на посаді судді з дати призначення на посаду (04 серпня 2003 року) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення (28 вересня 2023 року) - 20 років 1 місяць 24 дні; періоду проходження військової служби з 01 серпня 1989 року по 25 вересня 2003 року - 12 років; що загалом становить: 32 роки 09 місяців 06 днів до стажу на посадах судді та в частині проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 74% місячної суддівської винагороди з моменту звернення та призначення пенсії - відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що частиною другою статті 137 Закону № 1402-VШ (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до вимог частини 2 статті 38-3 Закону України «Про судоустрій» від 05.06.81 № 2022-Х, (із змінами, внесеними згідно із Законом N 4017-12 від 24.02.94) через особливості військового законодавства, положень військових статутів, наказів командування, специфіки проходження дійсної військової служби та законодавства про військові злочини, обов`язковими вимогами для обрання суддею військового трибуналу, окрім відповідності вимогам, встановленим статтею 7 Закону України "Про статус суддів" (2862- ХІІ ), встановлено перебування на дійсній військовій службі та наявність військового звання офіцерського складу. Вказує, що Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 було надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці який сумарно становить 32 роки 09 місяців 06 днів. При розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати і стаж, отриманий при перебуванні на військовій службі, в тому числі в статусі курсанта і слухача, за сукупністю наведених обставин та відповідного правового регулювання, період проходження військової служби ОСОБА_1 (що підтверджується копією послужного списку) з 01.08.1989 року по 15.08.2003 року повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.  З огляду на зазначене, з врахуванням усіх норм, що регулюють вказані правовідносини, ОСОБА_1 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 24% (2% х 12 років за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років). З огляду на зазначене, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Указом Президента України від 04.08.2003 року №802/2003 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді військового місцевого суду Луганського гарнізону.
Указом Президента України «Про призначення суддів» № 1412/2005 від 04.10.2005 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді господарського суду Луганської області в межах п`ятирічного строку.
Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» №887-УІ від 15.01.2009 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді Київського апеляційного господарського суду безстроково.
Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» №3399-УІІ від 19.05.2011 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Рішенням Вищої ради правосуддя №3381/0/15-18 від 08.11.2018 року «Про переведення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 на посаду судді Апеляційного суду Одеської області», ОСОБА_1 було переведено на посаду судді Апеляційного суду Одеської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №2733/0/15-19 від 15.10.2019 року «Про переведення судді Апеляційного суду Одеської області до Одеського апеляційного суду» ОСОБА_1 було переведено на посаду судді Одеського апеляційного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На підставі зазначеного рішення Вищої Ради Правосуддя наказом голови - Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року №176-ос «Про відрахування зі штату Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 » відраховано суддю Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 зі штату суду 05 жовтня 2023 року.
Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 було надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці який сумарно становить 32 роки 09 місяців 6 днів, відповідно до наступних підрахунків:
Курсант Далекосхідного Загальновійськового Командного Училища з 01.08.1989 року по 02.09.1991 рік - тривалість стажу 02 роки 01 місяць 02 дні;
Курсант Київського вищого загальновійськового командного училища з 02.09.1991 року по 30.08.1992 рік - тривалість стажу 00 років 11 місяців 29 днів;
Курсант вищого військового об`єднаного училища з 31.08.1992 року по 19.06.1993 рік - тривалість стажу 00 років 09 місяців 20 днів;
Зарахований на службу до Збройних Сил України в розпорядження 95-го Учбового Центру Аеромобільних Військ з 19.06.1993 року по 28.07.1993 рік- тривалість стажу 00 років 01 місяць 10 днів;
Командир аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти 12 окремого аеромобільно- десантного батальйону 95 учбового центру підготовки молодших спеціалістів аеромобільних військ з 28.07.1993 року по 10.11.1993 рік - тривалість стажу 00 років 02 місяці 14 днів;
Командир учбового взводу учбової роти 18 окремого аеромобільно-десантного батальйону 95 учбового центру підготовки молодших спеціалістів аеромобільних військ з 10.11.1993 року по 23.07.1994 рік - тривалість стажу 00 років 08 місяців 14 днів;
Командир взводу проти диверсійної боротьби 334 окремої роти проти диверсійної боротьби в/ч НОМЕР_1 з 23.07.1994 року по 15.08.1995 рік - тривалість стажу 00 років 01 місяць 24 днів;
Слухач відділення військової підготовки (при Київському університеті ім. Т. Шевченка) з 15.08.1995 року по 20.06.1998 рік - тривалість стажу 01 рік 05 місяців 03 днів.
Відряджений в розпорядження Голови військової колегії Верховного Суду України з 20.06.1998 року по 17.07.1998 рік - тривалість стажу 00 років 00 місяців 28 днів. Зарахований в розпорядження заступника Міністра оборони України - командувача 43 ракетної армії з 17.07.1998 року по 18.08.1998 рік - тривалість стажу 01 рік 01 місяць 02 дні. Офіцер-інспектор (по екологічній безпеці) служби радіаційного, 11. хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки в/ч НОМЕР_1 з 18.08.1998 по 01.02.1999 - тривалість стажу 00 років 05 місяців 15 днів.
Служба в СБУ з 01.02.1999 року по 25.09.2003 рік - тривалість стажу 04 роки 07 місяців 25 днів;
Суддя військового місцевого суду Луганського гарнізону з 26.09.2003 року по 31.10.2005 року— тривалість стажу 01 рік 08 місяців 06 днів;
Суддя господарського суду Луганської області від з 07.11.2005 року по 20.02.2009 року — тривалість стажу 03 роки 03 місяці 10 днів;
Суддя Апеляційного суду міста Києва з 23.02.2009 року по 01.06.2011 рік—тривалість стажу 02 роки 03 місяці 10 днів;
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з 02.06.2011 року по 27.11.2018 року - тривалість стажу 07 років 05 місяці 26 днів;
Суддя Апеляційного суду Одеської області з 28.11.2018 року по 22.10.2019 року — тривалість стажу 00 років 10 місяців 25 днів;
Суддя Одеського апеляційного суду з 23.10.2019 року по 28.09.2023 року-тривалість стажу 02 роки 11 місяців 06 днів.
Загальний стаж роботи станом на час звільнення становить 32 роки 09 місяців 06 днів.
09 жовтня 2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №155250025036 від 19.10.2023 року призначено ОСОБА_1 з 06.10.2023 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди.
На звернення позивача, розміщене на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 24.10.2023 № 33670-31573/К-02/8-1500/23 повідомили позивача, що за заявою від 09.10.2023 та долученими документами ОСОБА_1 з 06.10.2023 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 05.10.2023 № 06-29/51/2023 виходячи з розрахунку 50% суддівської винагороди та розмір становить 128090,63 грн. (256181,25 грн. х50%). Стаж на посаді судді – 20 років, що становить 50%. Відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах, періодів проходження військової служби та навчання (а.с. 53).
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до суду.
Відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 28 вересня 2023 року за результатами вивчення доданих до заяви позивача про відставку документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 , а саме: актів про призначення, обрання, переведення на посаду судді, копії послужного списку, трудової книжки, диплома, наказів, рішень встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: 
- період проходження строкової служби з 1 серпня 1989 року по 2 вересня 1991 року – 2 роки (навчання у Далекосхідному вищому загальновійськовому командному училищі); 
- половина строку навчання за денною формою з 15 серпня 1995 року по 17 липня 1998 року- 1 рік 5 місяців 16 днів ( Київський університет Т. Шевченка, Військовий інститут за спеціальністю «Правознавство»);
-стаж роботи в галузі права – служба на офіцерських посадах в оперативних підрозділах Служби Безпеки України (з 3 серпня 2000 року по 3 серпня 2003 року) – 3 роки;
- час роботи на посаді судді з дати призначення на посаду (4 серпня 2003 року по дату ухвалення Вищою Радою Правосуддя цього рішення 28 вересня 2023 року) – 20 року 1 місяць 24 дні та визначено загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя становить 26 років 7 місяців 1 днів.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що період проходження військової служби ОСОБА_1 (що підтверджується копією послужного списку) з 01.08.1989 року по 15.08.2003 року повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення становить 27 років 11 місяців 8 днів. З урахуванням висновків щодо суддівського стажу наданих ВРП (26 повних років) а також загального стажу роботи підрахованого та наданого Одеським апеляційним судом (з урахуванням відповідно періоду проходження військової служби ОСОБА_1 яка відповідно до зазначеного вище нормативного обґрунтування зараховується до стажу судді), та підтверджується копією послужного списку, з 01.08.1989 року по 15.08.2003 року), загальний стаж роботи на час звільнення становить - 32 роки 09 місяців 06 днів.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 24% (2% х 12 років за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).
У той же час, 19 жовтня 2023 року Центральне об`єднане Управлінням ПФУ в м. Одесі рішенням №155250025036 від 19.10.2023 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 % від середньомісячного заробітку, виходячи тільки зі стажу роботи судді.
Також, суд першої інстанції зазначив, що до загального стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку, встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміну відповідач зобов`язаний був враховувати, крім роботи на посаді судді (20 років 6 місяців та 7 днів), календарний період проходження дійсної військової служби 12 років, що в сумі становить - загалом більше 32 поки та призначити, перерахувати та виплатити, з врахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотків заробітної плати судді починаючи з 05.10.2023 року довічно.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що не включення до загального стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку, встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, календарного періоду проходження дійсної військової служби, у тому числі календарного періоду проходження строкової військової служби та прийняття Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення №155250025036 від 19.10.2023 року про перерахунок пенсії, в частині призначення пенсії позивачу, вид пенсії - довічне утримання судів, загальний процент розрахунку пенсії від середнього заробітку 50% є неправомірним.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією та законами України.
У п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України №1402-VІІІ), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.
Так, відповідно до ч.1 ст.116 Закону №1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Статтею 142 Закону України № 1402 визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів.
Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Вказане підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VLU, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)» і у рішенні Вищої ради правосуддя від 16.11.2021 про звільнення у зв`язку з виходом у відставку міститься посилання також на абз.4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», що дає підстави для врахування при обчисленні позивачу стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача на посаду судді.
При цьому, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.
Відповідно до пункту 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.
За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, то незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008.
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2. абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів. їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинили вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг переділеного законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13.03.2015 № 20.
Отже, неправомірним є позбавлення судді, набутого статусу (статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.
Як було зазначено вище, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді військового місцевого суду Луганського гарнізону Указом Президента України від 04.08.2003 року.
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалось ч.4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі-Закон № 2862) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Згідно з абзацом 2 частини четвертої  статті 43 Закону № 2862-XII  (із змінами, внесеними Законом від 24 лютого 1994 року № 4015-12) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному  арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Абзацом 2 статті 1 Указу № 584/95 в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді, додатково встановлювалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується,  крім  стажу  трудової діяльності, визначеного  законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно з частиною другою  статті 137 Закону № 1402-VIII  (зі змінами, внесеними  Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена  законом  та надає право для призначення на посаду судді.
За правовим висновком, який покладено в основу рішення Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, частину другу  статті 137 Закону № 1402-VIII  (зі змінами, внесеними  Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався  законом  як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Така правова позиція вмотивована тим, що зазначена норма  закону  призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зарахувати до стажу роботи на посаді судді також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася  законом  для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.
Відповідно до частини першої  статті 7 Закону № 2862-XII, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Як вже встановлено судом, рішенням Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року № 941/0/15-23 позивач був   звільнений з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку і набув статус судді у відставці.
Так,   у даному рішенні, зокрема, вказано, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання, переведення на посаду судді, копії послужного списку, трудової книжки, диплома, наказів, рішень, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню:
період проходження строкової військової служби з 1 серпня 1989 року по 2 вересня 1991 року – 2 роки (навчання у Далекосхідному вищому загальновійськовому командному училищі);
 половина строку навчання за денною формою з 15 серпня 1995 року по 17 липня 1998 року – 1 рік 5 місяців 16 днів (Київський університет імені Т. Шевченка, Військовий інститут за спеціальністю «Правознавство»);
стаж роботи в галузі права – служба на офіцерський посадах в оперативних підрозділах Служби безпеки України (із 3 серпня 2000 року по 3 серпня 2003 року) – 3 роки;
час роботи на посаді судді з дати призначення на посаду (4 серпня 2003 року) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення (28 вересня 2023 року) – 20 років 1 місяць 24 дні.
Отже, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення становить 26 років 7 місяців 11 днів.
Щомісячне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 22.12.2010 №23- рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Розглядаючи дану справу суд враховує, що згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.
Так, рішенням Вищої ради правосуддя  від 28 вересня 2023 року №941/0/15-23 визначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 26 років 7 місяців 11 днів.
Між тим, матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя  від 28 вересня 2023 року №941/0/15-23.
Враховуючи зазначене, позивач має право на виплату довічного утримання розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років роботи посаді судді + 12% за 6 років стажу), а не 74% як зазначає позивач.
Відповідно до ч. 2 ст.  19, ст.  22 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
На думку суду, зменшення відсотку основного розміру довічного утримання позивача було здійснено не у спосіб, передбачений  Конституцією України  та  Закону № 1402 -VIII, а в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31). Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стретч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).
Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, отримуючи пенсію відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з прийнятим рішенням пенсійного органу про її призначення мав законні сподівання на отримання пенсії без будь-яких обмежень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, "Меллахер та інші проти Австрії" від 19 грудня 1998 року та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року, визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.  При цьому, у змісті рішення у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Суд зазначає, що невизначеністю та зміною своєї позиції щодо наявності певного стажу судді відповідачем було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.
Відповідно до п. 1 ч. 2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Обираючи належний засіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить із того, що такий спосіб відновлення має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах від 22 листопада 2018 року у справі № 9901/805/18 від 02 квітня 2019 року у справі №607/8578/17, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17,від 20 лютого 2018 року у справі №П/9901/382/18, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 28 листопада 2019 року у справі №428/3117/17 робив висновки про те, що ефективним способом захисту прав судді у відставці, яким органи Пенсійного фонду України призначають щомісячне довічне грошове утримання у меншому розмірі, ніж того вимагає Закон України  Про судоустрій і статус суддів, є зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити та виплачувати суддям у відставці таке утримання у розмірі, визначеним вказаним законом.
При цьому слід зазначити, що питання розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці імперативно вирішено у частинах другій та третій статті 142 Закону України  Про судоустрій і статус суддів, а тому це питання не відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України, тобто не залежать від їх розсуду при виборі будь-яких правомірних варіантів дій.
Єдиним нормативним документом, який регламентує діяльність органів Пенсійного фонду України щодо подання та розгляду суддею у відставці заяви про призначення або перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений  Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 №3-1  (у редакції  постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1).
Разом з тим, цей порядок, як підзаконний нормативний акт, не наділяє органи Пенсійного фонду України правом дискреційних повноважень (на свій розсуд) при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Зазначені нормативно-правові акти регулюють діяльність органів Пенсійного фонду України щодо призначення, перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а саме ст. 142 Закону України  Про судоустрій і статус судців  та Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений  Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 №3-1.
При цьому жоден з цих двох нормативних актів не наділяє органи Пенсійного фонду України правом зараховувати певні періоди роботи та навчання до стажу роботи судді або правом на свій власний розсуд визначати розмір довічного утримання.
Право зараховувати певні періоди роботи та навчання до стажу роботи судді належить Вищій раді правосуддя під час прийняття рішення про звільнення судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та суду, в якому працював суддя, під час видачі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України). Такий особливий порядок відносно суддів відрізняється від передбачених Законом України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування  прав органів Пенсійного фонду по обчисленню страхового стажу (частина друга статті 24) та визначенню розміру пенсій (стаття 27, тощо).
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №155250025036 від 19.10.2023 року.
Проте, помилковою є позиція позивача, яка підтримана судом першої інстанції  про застосування у спірних правовідносинах Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про судоустрій України» від 5 червня 1981 року та  Закон СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12 липня 1967 року №1950-VIІ, оскільки на момент обрання позивача суддею вищезазначені норми втратили чинність, а тому не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.
Крім того, суд першої інстанції неправильно тлумачить рішення Верховного Суду від  22 листопада 2018 року у справі № 9901/805/18, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року, оскільки саме в цьому рішенні Верховний Суд прийшов до висновку, що до  стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Оскільки на момент призначення позивача на посаду судді закон вимагав наявність стажу у сфері права три роки, тому зарахування до стажу роботи ОСОБА_1  на посаді судді підлягає три роки, як правильно визначено у рішенні Вищої ради правосуддя.
З огляду на зазначене помилковим є висновок суду першої інстанції про зобов`язання Центральне об`єднання Управління Пенсійного фонду України в місті Одесі зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді судді з дати призначення на посаду (4 серпня 2003 року) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення (28 вересня 2023 року) - 20 років 1 місяць 24 дні, період проходження військової служби з 1 серпня 1989 року по 25 вересня 2003 року - 12 років; що загалом становить: 32 роки 09 місяців 06 днів та призначити, перерахувати та виплатити, з врахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74% (сімдесят чотири відсотка) заробітної плати судді починаючи з 05.10.2023 року довічно.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає зміні.
Згідно п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1  ст. 317 КАС України  передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024  року – змінити у мотивувальній частині з підстав, викладених у цій постанові. 
Резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024  змінити, виклавши абзаци 1, 3 у наступній редакції: 
«Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити  частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди з 05.10.2023 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовити».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

          

Головуюча суддя:                                                                                         О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик