ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року
м. Київ
справа № 754/4113/20
провадження № 51-4723 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
захисника                                ОСОБА_6 ,
представника
потерпілої - адвоката             ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                           ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року та вирок Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року, а також касаційну скаргу представника потерпілої-адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100030008829, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено цивільний позов та стягнуто з:
-     ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;
-      ОСОБА_8 і ТОВ «ФІНІНВЕСТСЕРВІС» солідарно на користь потерпілої ОСОБА_9 12 000 грн витрат на правову допомогу;
-      ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_9 29 488,90 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 10 000 грн - моральної шкоди. 
Крім того, вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Верховний Суд постановою від 21 грудня 2021 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнив, касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 задовольнив частково, скасував ухвалу Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вироком Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 були задоволені частково. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено свій, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Крім того, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову змінено, зменшено розмір стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди до 300 000 грн. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_8 засуджено за те, що він, 09 грудня 2019 року приблизно о 7:05 год, керуючи автомобілем «Renault Logan», д.р.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. О. Бальзака, поблизу будинку № 12, зі сторони вул. Архітектора Ніколаєва, в напрямку вул. Каштанової в м. Києві, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 4.16 «а», 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами і доповненнями, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, що був позначений дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), продовжуючи рух, не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_10 , яка пересікала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля, внаслідок чого вчинив наїзд на неї, в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також необґрунтованого зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 300000 грн. Зазначає про те, що апеляційним судом належно не враховано, що  ОСОБА_8 , щиро не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, взагалі не відшкодував потерпілій будь-які кошти, попри спричинення такого тяжкого ушкодження важливого органу - голови, внаслідок чого остання перенесла декілька операцій та ще кілька операцій планується, має в голові гематому, яка в будь-який момент може привести до її смерті. Стверджує, що засудженому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У касаційній скарзі зі змінами та доповненнями засуджений ОСОБА_8 просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.Стверджує, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження були порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з тим, що не було йому роз`яснені наслідки такого розгляду. Крім того, представником потерпілої не було підтримано запропонований прокурором порядок розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, що суддею місцевого суду було констатовано та підтверджується технічним носієм інформації перебігу судового засідання про неможливість в такому випадку здійснювати судове провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. В свою чергу апеляційний суд на це порушення місцевого суду не звернув уваги, попри доводи апеляційної скарги у частині фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки на думку засудженого окрім його вини в дорожньо-транспортній пригоді, є і порушення Правил дорожнього руху саме потерпілої ОСОБА_9 , яка вибігла зненацька на пішохідний перехід, яку він  взагалі не бачив, попри наднизьку швидкість руху його автомобіля, і фактично остання сама вдарилась об його автомобіль.  Вважає, що вирок апеляційного суду підлягає скасуванню у будь-якому разі, оскільки судове провадження саме 26 вересня 2023 року було здійснено за відсутності потерпілої, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання, що є беззаперечним порушенням п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України. Крім того, на думку засудженого, апеляційним судом за відсутності потерпілої, належним чином не повідомленої, погіршено її становище, оскільки було зменшено стягнення на відшкодування моральної шкоди з 500 000 грн до 300 000 грн. Також, як зазначає у касаційній скарзі засуджений, 20 грудня 2022 року під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 була відсутня, проте в матеріалах кримінального провадження є її підпис про ознайомлення з пам`яткою про права та обов`язки особи, яка бере участь у судовому розгляді. Стверджує, що апеляційним судом з достатньою повнотою не перевірено обставини, на які звертав увагу касаційний суд при скасуванні попереднього рішення суду апеляційної інстанції, що є порушенням ч. 2 ст. 439 КПК України. Крім того вважає, що вирок апеляційного суду ґрунтується на неправильному тлумаченні вказівки суду касаційної інстанції від 21 грудня 2021 року щодо можливості звільнення засудженого від покарання на підставі ст. 75 КК України, та не враховано нові обставини, які пом`якшують покарання. Стверджує, що покарання є надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Наголошує у касаційній скарзі, що апеляційним судом здійснено розгляд справи зміненим складом суду без постановлення ухвали, відповідно до положень статей 319, 369, 376 КПК України, а також без думки потерпілої щодо такої заміни.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженого ОСОБА_8 , просив її задовольнити. Заперечив проти задоволення касаційної скарги представника потерпілої. Зазначив, що доводи касаційної скарги засудженого, попри вказівку в ній на низку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зводяться саме до невідповідності призначеного вироком апеляційного суду покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. За змістом свого виступу під час касаційного розгляду захисник просив звільнити ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Засуджений ОСОБА_8 під час касаційного розгляду підтримав свою касаційну скаргу, визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та просив звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком. Підтримав свого захисника ОСОБА_6 з наведенням ним відповідних доводів на обґрунтування задоволення касаційної скарги. Вказав, що ним повністю відшкодована заподіяна злочином шкода, визначена апеляційним судом, в розмірі 300 000 грн. 
Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 під час касаційного розгляду підтримав свою подану касаційну скаргу та заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого. Вважав, що апеляційним судом призначено ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також безпідставно зменшено розмір відшкодування завданої злочином шкоди.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПКУкраїни. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий та є необережним, дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше судимим не був, працює на посаді водія, за місцем роботи та проживання характеризувався позитивно, на спеціальних обліках не перебуває. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілій.
При призначенні покарання суд першої інстанції врахував і те, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 не допускав перевищення швидкості в межах населеного пункту та не перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, суд виснував, що хоча ОСОБА_8 і вчинив кримінальне правопорушення з необережності, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, проте внаслідок його протиправних дій потерпілій були заподіяні саме тяжкі тілесні ушкодження, тобто смерть останньої не настала, а тому знайшов підстави для застосування положень ст. 75 КК України. 
Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційними скаргами засудженого, прокурора, представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , а представника ТДВ  СК «Альфа-Гарант», які не погодились як з призначеним ОСОБА_8 покаранням та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, так і з сумою відшкодування завданої злочином шкоди, скасував рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Крім того, судом апеляційної інстанції було прийнято рішення щодо зменшення суми на відшкодування завданої злочином моральної шкоди до 300 000 грн. 
Проте колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції про неможливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та вважає обґрунтованими вимоги касаційної скарги засудженого в цій частині. 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинений ОСОБА_11 злочин є тяжким, проте відноситься до необережних. Засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, вибачився перед потерпілою, після вчинення злочину активно допомагав та повністю відшкодував заподіяну їй шкоду, визначену судом апеляційної інстанції. Під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину та в ході судового розгляду визнав пред`явлене йому обвинувачення в повному обсязі та погодився на розгляд кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів його винуватості. За наявності обставин, які пом`якшують покарання та з визнанням яких судом першої інстанції, повністю погоджується і колегія суддів, зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд касаційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення касаційної скарги засудженого та застосування до нього положень ст. 75 КК України. В зв`язку з чим вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в цій частині. При цьому, зважаючи на те, що колегія суддів не знаходить підстав для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Що стосується доводів касаційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 щодо скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, необхідності призначенню засудженому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та збільшення відшкодування завданої злочином шкоди, то вони, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно. 
В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає..
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3