ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/16476/23                                                          Головуючий у І інстанції - Діска А.Б.,
                                                                                                                  Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  14 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Карпушової О.В., Файлюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом   Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексон Оіл» про стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві звернулось до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Ексон Оіл» в судовому порядку суму штрафу 1  479, 66 грн згідно з рішенням №202/4833 від 14.12.2022. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач виконав свій обов`язок в рамках адміністративного провадження шляхом подання в строки, визначені судом першої інстанції, заяви про продовження процесуального строку для оплати судового збору. Однак, суд першої інстанції помилково не врахував його майновий стан. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 за клопотанням позивача продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії даної ухвали.
На виконання ухвали суду від позивача вдруге надійшла заява про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви з посиланням на відсутність коштів на рахунку по КЕКВ 2800, що складає 00 грн. 00 коп. та, оскільки, запровадження воєнного стану є поважною причиною для продовження процесуальних строків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 позивачу відмовлено у продовжені строку для усунення недоліків, а позовну заяву повернуто відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України. При цьому, судом зазначено, що позивач звернувся до суду 07.04.2023, проте протягом 2023 року позивачем не вжито заходів щодо отримання (зміни) бюджетного фінансування (видатків) для оплати судового збору у даній справі. До клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків, позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження звернення до розпорядників вищого рівня з заявами або службовими записками щодо збільшення бюджетного фінансування на оплату судового збору, а тому заяву про продовження процесуального строку суд залишає без задоволення.
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи за ініціативою суду.
При цьому, ст. 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Отже, позивач або відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення до суду з позовною заявою, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, щодо надання документа про сплату судового збору, для чого така особа повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Колегія суддів звертає увагу на те, що державні органи, які є рівними перед законом і судом поряд з іншими учасниками справи, зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання зі сплатою судового збору у строк, встановлений для усунення недоліків позовної заяви, не свідчать про неухильне виконання покладених на нього обов`язків, як учасника справи.
При цьому, як наголосив Верховний Суд у постанові від 28.03.2023   у справі №420/9405/22, обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.
Щодо доводів апелянта, що на час звернення з позовною заявою у Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві були відсутні кошти для сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Так, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.
Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19. 
Водночас, відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 05.01.2021 у справі № 500/2544/19.
Так, згідно ч. 2 ст. 169 КАС України встановлений   строк для усунення недоліків позовної заяви, не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Колегія суддів звертає увагу на те, судом першої інстанції було надано позивачу максимальний (десятиденний) визначений законодавцем строк для усунення недоліків позовної заяви.
При цьому, судом першої інстанції за клопотанням позивача було продовжено навіть максимально визначений законодавством термін для усунення недоліків.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Щодо посилання позивача на введення на території України воєнного стану, колегія суддів зазначає, що лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху щодо сплати судового збору для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25.07.2023 у справі №160/23498/21 та від 22.02.2023 у справі №560/1608/22. 
Водночас, будь-яких змін щодо порядку сплати судового збору суб`єктом владних повноважень, у зв`язку із введенням воєнного стану в України до Закону України «Про судовий збір» не внесено.
Також, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивач звернувся до суду 07.04.2023, проте протягом 2023 року позивачем не вжито заходів щодо отримання (зміни) бюджетного фінансування (видатків) для оплати судового збору у даній справі. 
Тобто, у позивача було достатньо часу, щоб усунути недоліки такої позовної заяви шляхом надання документу про сплату судового збору.
При цьому, твердження апелянта про те, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ним було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору є безпідставним, оскільки, подана Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві до суду першої інстанції заява про виконання ухвали суду від 22.01.2024 не містить клопотання про відстрочення сплати судового збору, а містить лише клопотання про продовження процесуального строку для оплати судового збору.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а викладені у скарзі міркування та твердження апелянта не спростовують правильності висновків суду.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві - залишити без задоволення.
Ухвалу  Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                               Л.В. Губська

Судді:                                                                                                        О.В. Карпушова                                        

                                                                                                                В.В. Файдюк