Дата документу 30.04.2024  Справа №   335/10318/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/10318/14                                        Головуючий у 1 інстанції: Стеценко А.В.
№ 22-ц/807/950/24                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Смокотіна В.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, стягувач Акціонерне товариство «КристалБанк», боржник ОСОБА_2 , зацікавлена особа ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задоволено.
Надано приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Котулі Артемові Михайловичу дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, що складається з нежитлової будівлі, Літ. А, А-2 - управління контори інв. № 0005, матеріали стін будівель та споруд цегла, загальною площею 1 026,0 кв. м., розташований на земельній ділянці площею 39 673 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстровано за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому законом порядку, відповідно до виконавчого листа № 335/10318/14-ц, виданого 3 березня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити приватному виконавцю Котулі А.М. в задоволенні подання.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції мав повернути без розгляду подання приватного виконавця, оскільки воно подано до суду з порушенням норм статті 183 ЦПК України, а саме в поданні не вірно зазначена юридична адреса приватного виконавця та не вказаний його ідентифікатор для системи "Електронний суд", вказане піддає сумніву чи дійсно приватний виконавець подавав подання до суду, чи то була зовсім інша особа. Окрім того, приймаючи подання до розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що докази на які посилається у поданні приватний виконавець, не є належними. Так, приватний виконавець посилаючись на певні документи, надав до суду першої інстанції їх копії, проте копії вказаних документів не належним чином завірені.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Котула А.М. зазначив, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги вважає неспроможними. 

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «КРИСТАЛБАНК» зазначив, що в силу відсутності у апелянта права власності на спірне нерухоме майно, немає законних підстав для задоволення її скарги. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2015 в справі № 335/10318/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/17-02/417/2 від 26.09.2007 звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/17-02/417/2 від 26.09.2007, посвідчений приватний нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. за реєстраційним № 482, на нерухоме майно, що складається з нежитлової будівлі, Літ. А, А-2 - управління контори інв. № 0005, матеріали стін будівель та споруд цегла, загальною площею 1 026,0 кв. м., розташований на земельній ділянці площею – 39 673 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ “Райффайзен Банк Аваль» з метою погашення заборгованості за кредитним договором №010/17-02/417 від 31.07.2007 у сумі 224 292,79 доларів США станом на 01.09.2014; встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною - 2 215 000,00 гривень; стягнутто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3 654,00 грн.
Рішення суду набрало законної сили 28.02.2015.

03.03.2015 на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист.

Ухвалою суду від 01.10.2019, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02.02.2021, визнано поважними причини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 335/10318/14-ц від 03.03.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; поновлено стягувачеві пропущений строк для пред`явлення до виконання вищезазначеного виконавчого листа; замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Акціонерне товариство «Кристалбанк» за виконавчим листом у справі № 335/10318/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Ухвалою суду від 22.04.2021 замінено боржника ОСОБА_3 на її правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_2 у виконавчому листі, виданому на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2015 в справі № 335/10318/14-ц.
22.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. відкрито виконавче провадження № 66920619 з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відомості щодо зареєстрованих речових прав на предмет іпотеки, на який рішенням суду звернуто стягнення, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
Згідно відомостей, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на нежитлову будівлю, правління контори інв. № 0005 розташованої за адресою, АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 в справі № 2-1472/2006.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2012 в справі № 0809/7096/2012 визнано майно, зареєстроване за відповідачем на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 (справа № 2-1472/2006) (Витяги про державну реєстрацію прав № 36365002 від 22.11.2012 року; № 36351400 від 22.11.2012 року; № 36360828 від 22.11.2012 року) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; Виділено в відокремлені об`єкти нерухомого майна в літ. А, А-2 інв. № 0005, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : приміщення № 1: в підвалі № 1-12 загальною площею 368,4 кв.м.; на першому поверсі № 13-44 загальною площею 400,1 кв.м.; на другому поверсі № 45-53 загальною площею 159,8 кв.м. Загальною площею 928,3 кв.м.; приміщення № 2: в підвалі № 1 загальною площею 65,4 кв.м.; приміщення № 3: на першому поверсі № 1-3 загальною площею 32,3 кв.м.; присвоєно вказаним приміщенням самостійні номери 1,2,3 відповідно. Цим же рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення № 2 в літ. А, А-2 інв. № 0005 загальною площею 65,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; на приміщення № 3 в літ. літ. А, А-2 інв. № 0005 загальною площею 32,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення № 1 в літ. А, А-2 інв. № 0005 загальною площею 368,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано державну реєстрацію прав, виконану 22.11.2012, реєстраційний № 2893745.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.03.2019 рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2012 в справі № 0809/7096/2012 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.07.2019, з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 про виправлення описки, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 в справі № 2-1472/2006 скасовано в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , укладеного 25.02.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно передане ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2004, в задоволені позову в цій частині відмовлено.
Рішення у вищезазначених справах в касаційному порядку не переглядалися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.
ОСОБА_2 прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 24).

Відомості щодо реєстрації за боржником ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки, на який рішенням суду в даній справі звернуто стягнення, в Державному реєстрі речових прав відсутні.

Задовольняючи подання приватного виконавця Котули А.М., суд першої інстанції виходив із його доведеності.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно з частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Встановлено, що боржник у виконавчому проваджені №66920619 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 24).

Відомості щодо реєстрації за боржником ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки, на який рішенням суду в даній справі звернуто стягнення, в Державному реєстрі речових прав відсутні.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз викладеного свідчить про правильність висновку суду першої інстанції щодо вирішення подання.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то колегія суддів вважає їх також неспроможними.

Апелянт вважає, що подання було подано з порушенням норм статті 183 ЦПК України.

Відповідно до статті 183 ЦПК України, 1. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.
Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).
Згідно з частиною 2 статті 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Частиною 3 статті 183 ЦПК України визначено, що учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд.
Відповідно до частини 4 статті 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
За приписами ч. 6 ст. 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Зміна в частині обов`язкової реєстрації юридичними особами (приватної форми власності) електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, вводиться в дію 20 лютого 2024 року.

Матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_4 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 05.11.2021 09:24 год. (т.5 а.с.118).

Окрім того, подання приватний виконавець Котула А.М. подав засобами поштового зв`язку, а не через підсистему Електронний суд. Подання засвідчив особистим підписом та мокрою печаткою приватного виконавця.

Твердження апелянта щодо права власності ОСОБА_1 на спірне майно відхиляються судовою колегією з огляду на таке.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 року (справа № 2-472/2006) право власності на нежитлові приміщення площею 1025,00 кв.м. було визнано за ОСОБА_1 . 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.07.2019 року, з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 року про виправлення описки, вищевказане рішення було скасовано та в задоволенні позову в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , укладеного 25 лютого 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, передане ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2004 року відмовлено.

Відтак, після скасування рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 року втратив законну силу правовстановлюючий документ у ОСОБА_1 . Відповідно, право власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 не виникло. 

Також рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2012 у справі № 0809/7096/2012 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , визнано майно, зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2006 року спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.03.2019 року вказане рішення скасовано, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що у спільній сумісній власності, залишено без задоволення.

Отже, з урахуванням вищевказаних судових рішень, єдиним дійсним правовстановлюючим документом на нерухоме майно є рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2003 року по справі № 2-2862-2003, згідно з яким право власності на нерухоме майно – предмет іпотеки: нежитлову будівлю, управління контори інв. № 0005, загальною площею 1 026,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 . 

Тож, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков