П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/8425/23	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом адвоката Чернієнко Антоніни Валеріївни, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2023 року адвокат Чернієнко А. В., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
від 30.04.2021 №0409416-2405-1421 про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26  028,45 грн;
від 08.09.2022 № 1749090-2405-142 про визначення податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 90  180,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Чернієнко А. В., покликаючись на Закон України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 №742-IV (далі – Закон №742-IV), Податковий кодекс України стверджує, що споруди, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарської діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того фізична чи юридична особа є власником таких споруд.
Між іншим, як стверджувала адвокат, її довірителька має статус сільськогосподарського виробника, використовує, належні їй на праві власності, споруди у сільськогосподарській діяльності, а відтак не є платником податку на нерухоме майно – нежитлові будівлі молочно-товарної ферми.

Покликаючись на рішення Європейського суду з прав людини «Щокин проти України», адвокат Чернієнко А.В. наголошує, що державні органи повинні надавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства, оскільки зворотне буде свідчити про порушення статті 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, адвокат Чернієнко А. В. заявила клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду щодо оскарження спірних податкових повідомлень – рішень.
В обґрунтування клопотання, адвокат  заявила, що зміна правової позиції у питанні зменшення тривалості процесуального строку звернення до суду щодо оскарження податкових повідомлень – рішень  відбулася завдяки рішенню Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №160/11673/20. 
Однак, в цьому рішенні, Верховний Суд  відзначив, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
Також,  на користь того, що позивачка пропустила строк на оскарження спірних рішень контролюючого органу з поважних причин, адвокат Чернієнко А.В. указує, на повномасштабне вторгнення Росії в Україну, яке відбулося 24.02.2024 та на бойові дії, що велися на території Баштанського району Миколаївської області, де, зокрема, проживає її довірителька.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 заява адвоката Чернієнко А.В., в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду задоволена. Суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду на оскарження податкового повідомлення – рішення.
Своє рішення суд мотивував зміною правової позиції Верховного Суду щодо строків звернення, яка відбулася 27.01.2022 та бойовими діями на території Миколаївської області.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні),  позов ОСОБА_1  задоволено.
Визнано протиправними та скасовані  податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській  області від 30.04.2021 № 0409416-2405-1421 та від 08.09.2022 №1749090-2405-1421.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, проводячи системний аналіз норм Податкового кодексу України виснував, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
При цьому, суд відзначив, що аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023  у справі № 380/18104/21.
З`ясовуючи фактичні обставини справи, суд указав, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме: молочно-товарна ферма по АДРЕСА_1 .
Вказані будівлі, як установив суд, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Суд першої інстанції, оглянувши довідку Троїцько - Сафонівського старостинського округу від 09.01.2023 № 193/03-15 (а. с. 16) та від 23.08.2023 № 103/01-06 (а. с. 88), установив, що позивачка з 2019 року по теперішній час займається веденням особистого селянського господарства, вирощує та тримає корів, вівець свиней, для чого використовує нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 .
Усього позивач має у власності велику рогату худобу – 10 голів, баранів – 30 голів, свиней – 15 голів.
На думку суду першої інстанції, припинення підприємницької діяльності, неподання звітності тощо, не впливають на факт заняття сільськогосподарським товаровиробництвом, оскільки предметом розгляду даної справи є лише правомірність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, зокрема щодо неналежної оцінки зібраним у справі доказам, ГУ ДПС у Миколаївській  області, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення  про відмову в задоволенні позову.

Одним із доводів апеляції контролюючого органу, є помилковий висновок суду першої інстанції  про те, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустила строк на оскарження податкового повідомлення – рішення від 30.04.2021 за № 0409416-2405-1421, яке  отримала під особистий підпис 30.06.2021.
В обґрунтування даного доводу скаржник, покликаючись на рішення Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, наголошує про відступлення від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.
Судова палата в цьому рішенні сформувала висновок, що стаття 122 КАС має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань. 
Скаржник, зважаючи на те, що зміна судової практики касаційного суду відбулася у листопаді 2020 року, наполягає на тому, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, в частині оскарження податкового повідомлення – рішення від 30.04.2021 за  № 0409416-2405-1421.

Наступним доводом апеляції є те, що застосування податкової пільги щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки передбачає наявність двох умов:
перша - власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником;
а друга - об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Утім, як зазначає скаржник, ОСОБА_1 не надала на адресу ГУ ДПС у Миколаївській  області документи, які підтверджують приналежність  спірних об`єктів нерухомості до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).

Окрім того, як пояснив представник ГУ ДПС у Миколаївській області, за інформацією баз даних, що знаходиться у контролюючого органу, ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку як фізична особа – підприємець, дата проведення державної реєстрації припинення - 19.10.2020. 
Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік ОСОБА_1 не подавалась. 
Водночас, відповідно до даних Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2020 рік (друга група) від 20.11.2020 №2797224244 ОСОБА_1 задекларувала  дохід від здійснення підприємницької діяльності за КВЕД_ 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах у сумі 53 500 грн., що свідчить, на переконання скаржника, що позивачка, не є виробником сільськогосподарської продукції.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Чернієнко А.В. наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а апеляцію  вважає такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема, адвокат указує, що доводи скаржника про пропущення її довірителькою строку звернення до суду, стосовно оскарження податкового повідомлення – рішення від 30.04.2021 № 0409416-2405-1421, є недоречними, адже суд першої інстанції прийняв процесуальне рішення про поновлення вказаних строків.
Понад те, адвокат категорично не згодна з доводами скаржника, що вона не надала на адресу суду першої інстанції докази, що об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 , належить до будівлі сільськогосподарської діяльності. За її твердженням,  в додатках до позовної заяви містилися технічні паспорти на корпуси молочно – товарної ферми.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті  311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі   подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Відповідно до рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.01.2012 у справі № 2-444/2011 ОСОБА_1 належить 78/100 частин нежитлового приміщення молочно-товарної ферми, що розміщена по АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Наведені дані щодо нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до довідок старости Троїцько – Сафонівсього старостинського округу, з 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 займається веденням особистого селянського  господарства. Вирощує та тримає корів, вицвів, свиней та для цього використовує нежитлову будівлю за адресою : АДРЕСА_1 .
На виконання підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ГУ ДПС у Миколаївській  області сформувала податкові повідомлення – рішення форми «Ф».
Так, 30.04.2021 ГУ ДПС у Миколаївській  області прийняло податкове повідомлення-рішення №0409416-2405-1421 про нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 26 028,45 грн, яке було отримано позивачкою під особистий підпис - 30.06.2021.

08.09.2022 ГУ ДПС у Миколаївській  області прийняло податкове повідомлення-рішення №1749090-2405-1421 про нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік у розмірі 90180,09 грн, яке було отримано позивачкою 30.12.2022.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Перш за все, як вважає колегія суддів, слід вирішити питання чи є підстави вважати, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, оскаржуючи податкове повідомлення – рішення від 30.04.2021 № 0409416-2405-1421.
Як було встановлено обставинами справи та не заперечується сторонами, спірне податкове повідомлення – рішення, ОСОБА_1 отримала під власний підпис 30.06.2021.
Колегія суддів вважає, що зміна судової практики щодо строку оскарження податкових повідомлень – рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань   відбулася з прийняттям Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду постанови  від 26.11.2020  у справі № 500/2486/19, де суд більш широко виклав  новий підхід у тлумаченні пунктів  56.18 статті 56  і 102.1 статті  102 Податкового кодексу України   як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.
У цій справі, суд зробив правовий висновок, що стаття   122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.
Ухвалюючи наведену постанову, Верховний Суд виходив, зокрема, з того, що граматичне тлумачення змісту пункту  56.18 статті 56 Податкового кодексу України   дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. 
В розрізі викладених правових висновків Верховного Суду, колегія суддів не погоджується з доводами адвоката Чернієнко А.В., що вперше, про скорочені строки звернення до суду для вирішення податкових спорів про нарахування податкових зобов`язань, було заявлено в постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №160/11673/20.
Варто відзначити, що в  постанові від 26.11.2020  у справі № 500/2486/19 Верховний Суд наголосив, що  суди повинні уникати випадків правового пуризму, зокрема скасування правомірних рішень, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час розгляду справи судом апеляційної та/або касаційної інстанції змінилось юридичне тлумачення відповідної правової норми.
Разом з тим, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23.09.2021  у справі №640/1650/21 та в постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20, цей підхід було висловлено в першу чергу щодо справ, які на час розгляду справи №500/2486/19 вже перебували на розгляді у судах і подання позову у яких відбулось без додержання строку, про який зазначив Верховний Суд у цій постанові. 
Поряд з цим, як зауважив касаційний суд, такий підхід дійсно є застосовним і для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26.11.2020, однак, заявив, що при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом суттєве значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.
З`ясовуючи обставини, поважності причин несвоєчасного звернення ОСОБА_1 до суду щодо оскарження податкового повідомлення рішення від 30.04.2021  №0409416-2405-1421, колегія суддів установила таке.
Звернення до суду ОСОБА_1 відбулося в липні 2023 року, тобто більше ніж через два роки.
Навіть, якщо встати на позицію адвокат Чернієнко А.В., що зміна судової практики щодо скорочених строків звернення до суду для вирішення податкових спорів  про нарахування податкових зобов`язань відбулася 27.01.2022 (справа №160/11673/20), то не можна вважати, що звернення до суду з позовом в липні 2023 року, тобто більш ніж через рік, є  виправданим.
Досліджуючи доводи адвоката, що повномасштабне вторгнення  в Україну, з боку країни - агресора Росії, яке  відбулося  24.02.2022 також є поважною причиною для поновлення процесуального строку, колегія суддів  звертається до постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22.
У цій  постанові найвища судова інстанція  дійшла головного висновку, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. 
Як було заявлено в цьому рішенні, питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. 
Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Варто уваги, що подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах: від 27.03.2023 у справі № №160/14362/21, від 16.02.2023 у справі №640/7964/21, від 18.01.2023 у справі №160/21195/21.
Так, у постанові від 16.02.2023 у справі №640/7964/21, Верховний Суд указав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
У контексті спірних правовідносин насамперед слід зауважити, що Миколаївський окружний адміністративний суд  не припиняв своє функціонування, позивачка не наводить обставин де вона перебувала з початку військової агресії і які обставини перешкоджали їй  звернувся до суду у визначений законом строк

Якщо відраховувати строк звернення до суду за правилами адвоката  Чернієнко А.В., тобто з 27.01.2022, то  він закінчився у липні 2022.  Водночас  звернення відбулося через рік у липні 2023.
Колегія суддів не встановила обставин,  які б об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 реалізувати своє право (повноваження) на звернення до суду в межах визначеного процесуального строку.
При цьому, колегія суддів наголошує, що  не можна вважати порушенням правової визначеності як елементу принципу верховенства права, сам факт зміни судової практики, в тому числі і в питанні правозастосування норм щодо строків звернення до суду у бік їх скорочення, у разі забезпечення особі можливості доступу до суду у розумний строк, якщо він є об`єктивно достатнім для реалізації цього права.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За положеннями частин 3 та 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отож, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ГУ ДПС у Миколаївській  області про те, що позовну вимогу щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 30.04.2021 № 0409416-2405-1421, слід залишити без розгляду.
За таких обставин,  на думку колегії суддів не варто обговорювати, довід скаржника про те, що ОСОБА_1 в 2020 році не була  виробником сільськогосподарської продукції, оскільки, перебуваючи в статусі фізичної особи – підприємця в Декларації платника єдиного податку за 2020 рік (друга група),  декларувала дохід від здійснення підприємницької діяльності за КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах,   адже,  як було вирішено вище, позовні вимоги позивачки про  незаконність нарахування  податку на нерухоме майно за 2020 рік,  слід залишити без розгляду.

Переходячи до доводів скаржника щодо законності та обґрунтованості податкового повідомлення- рішення від 08.09.2022 № 1749090-2405-1421, колегія суддів установила таке.
Стаття 67 Конституції України зобов`язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу  України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу  України).
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу  України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Представник ГУ ДПС у Миколаївській  області вказує, що на момент формування спірних податкових повідомлень – рішень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дані якого він використовує для обчислення бази оподаткування, у тому числі, об`єктів нежитлової нерухомості, була відсутня інформація, яка б підтверджувала віднесення нежитлового приміщення, розташованого за адресою:   АДРЕСА_2 , до приміщень класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).

Відповідаючи на даний довід колегія суддів указує, що визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з   Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є  будівлі  виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, птахофабрики віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Ураховуючи, що  інформація з Державного реєстру речових прав  містить відомості, що нежитлова будівля  є молочно – товарною фермою, у контролюючого органу були підстави, використовуючи ДК 018-2000, віднести даний об`єкт до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Окрім того, документами, що підтверджують такий статус будівлі, є технічні паспорти на корпуси молочно – товарної ферми, в яких міститься інформація про приналежність спірних нежитлових будівель до будівель сільського призначення.

Як наголошувалося вище, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно, у вигляді звільнення від його сплати, є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, яке має чітко обмежену сферу застосування. 
Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України. 

Варто уваги, що в постановах від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18 та від 16.12. 2021  у справі №160/9061/20 Верховний Суд зауважив, що пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України,  застосовується у разі, коли власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, й об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. 
Тобто, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Згідно із приписами частини 1  статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство»  особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. 
Як переконує адвокат Чернієнко А.В., покликаючись на частину 1 статті 1  Закону №742 – IV,  позивачка в період з 01.01.2020 по 31.12.2022 індивідуально здійснює господарську діяльність без створення юридичної особи, з метою задоволення особистих потреб, шляхом   виробництва переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків.
Як випливає з довідок виконкому Казанківської селищної ради, згідно погосподарському обліку на  фермі у ОСОБА_1 знаходиться 10 голів великої рогатої худоби, 30 баранів та 15 свиней.
Відтак, у справі встановлено відповідні обставини, які є визначальними для правильного вирішення даного спору, а саме  доводами представниці позивачки підтверджується, що її довірителька  веде особисте селянське господарство, тобто  господарську діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків.
Верховний Суд, оцінюючи близькі за змістом правовідносини, в постанові від 11.04.2023 у справі №380/2434/20, відзначив,  що ведення особою особистого селянського господарства  не дає їй право на отримання     статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. 
На думку суду касаційної інстанції, для отримання такого статусу необхідно представити докази, що особа займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником. 
У цій справі, колегія суддів, ураховуючи фактичні обставини справи,  не встановила підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отож, за такого правового регулювання та  наявних доказів, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення від 08.09.2022 № 1749090-2405-142.1 – задоволенню не підлягає.
В позовній заяві адвокат Чернієнко А.В., на обґрунтування своєї позиції покликається на постанову Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, де наголошується, що не відповідають нормам матеріального закону висновки контролюючого органу про те, що сільськогосподарським товаровиробником, у розумінні норм Податкового кодексу України, є виключно юридична особа.
Разом з тим, висновок, викладений у наведеному вище рішенні Верховного Суду є нерелевантним до спірних правовідносин, оскільки у справі, яка розглядається, фактичні обставини та правове регулювання є дещо відмінним, а саме відсутність, з боку позивача доказів, на підтвердження    статусу сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком.  

Стаття 317 КАС України  унормовує, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність у позивачки поважних причин для несвоєчасного звернення до суду щодо оскарження податкового повідомлення рішення від 30.04.2021 №0409416-2405-1421, а відтак  безпідставно відмовив ГУ ДПС у Миколаївській області в задоволенні клопотання про залишення вказаної вимоги без розгляду.
Ураховуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення  позовної вимоги ОСОБА_1 ,  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 30.04.2021 №0409416-2405-1421 слід, відповідно до частини 1 статті 319  КАС України,  скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про залишення вказаної вимоги без розгляду. 

Також, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення від 08.09.2022 № 1749090-2405-1421 здійснив  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та вважав недоведені обставини,  що мають значення для справи -  встановленими.
Зважаючи на наведені порушення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, в частині задоволення вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення від 08.09.2022 № 1749090-2405-1421 слід скасувати та ухвалити, у скасованій частині, нове рішення – про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши вимоги апеляції ГУ ДПС у Миколаївській області, колегія суддів дійшла висновку про їх часткове задоволення, оскільки скаржник заявляв про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі та про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 319, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом адвоката Чернієнко Антоніни Валеріївни, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – нове рішення.
Позовну заяву, в частині вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 30 квітня 2021 року №0409416-2405-1421 про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26  028,45 грн – залишити без розгляду.
В задоволенні позову, в частині вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 08 вересня 2022 року №1749090-2405-142 про визначення податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 90  180,09 грн – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Ю. М. Градовський

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 07.05.2024.