УХВАЛА
 
05 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 538/1752/22
 
провадження № 61-5402ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості.
 
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 2023 року скасовано.
Визнано недійсним договір дарування від 01 грудня 2021 року № 1304, яким                    ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 об`єкт нерухомості - танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Рожко О. В.
Скасовано державну реєстрацію речового права на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 45378285.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У квітні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 09 квітня 2024 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                             від 24 квітня 2024 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та докази поважності причин його пропуску; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам                  статті 392 ЦПК України; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2024 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
До суду касаційної інстанції надійшла уточнена редакція касаційної скарги             ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, яка за формою і змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та заява про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
 
Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                         від 24 квітня 2024 року заявником не виконано, оскільки у порушення                           частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. Заявником не долучено до касаційної скарги доказів, які підтверджують дату отримання копії судового рішення.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення                        ОСОБА_1  просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення,                   з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року він отримав засобами поштового зв`язку 12 березня 2024 року, на підтвердження чого надає розрахунок поштових відправлень поштового відділення за 12 березня 2024 року.При цьому вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.
 
Проте, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки ним не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.
 
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що доданий до заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення розрахунок поштових відправлень поштового відділення за 12 березня 2024 року не є належним доказом отримання заявником повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду, оскільки не містить розписки (відмітки) про її вручення.
 
Доказом отримання судового рішення, зокрема, може бути визнано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - у разі направлення такого рішення засобами поштового зв`язку, або докази, які свідчать про отримання копії рішення суду безпосередньо у приміщенні суду (канцелярії).
 
Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу,                                є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не                              є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України»                                від 14 жовтня 2003 року).
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини                           і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України                      у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 05 червня 2024 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду                       від 20 лютого 2024 року потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                      Р. А. Лідовець