КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
справа №753/4916/23                                                Головуючий у 1 інстанції: Коренюк А.М.
провадження №22-ц/824/5741/2024                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
08 квітня 2024 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2023 року позивач в особі АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обгрунтування позову зазначає, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 25.07.2011 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів» шляхом підписанням позичальником Заяви, Анкети-Заяви, підтвердивши ознайомлення з умовами кредитування (публічна пропозиція), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.
Вказує, що позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 10.03.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 62 776 грн. 07 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 51 328 грн. 76 коп., 11 447 грн. 31 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь АТ КБ "ПриватБанк", код ЄДРПОУ - 14360570, 62 776 грн. 07 коп. - заборгованості за кредитним договором, 2 684 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 65 460 (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн. 07 (сім) коп.
В апеляційній скарзі адвокатА Коротя А.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування скарги вказує, що відповідно до позиції ВП ВС, викладеної в постанові від 03.07.2019 року номер провадження №14-131цс19 проценти, неустойка, комісії не можуть нараховуватися по карткових кредитах, якщо правила кредитування, де зазначені вказані складові зобов`язання, не підписувалися позичальником. 
Зазначає, що додані до матеріалів справи правила надання банківських послуг не підписані Відповідачем ні шляхом проставлення власноручного підпису ні шляхом проставлення кваліфікованого електронного підпису відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги», а відповідно підлягає застосування позиція ВП ВС, а відтак мають значення для визначення боргу (тіла кредиту) лише грошові кошти, що отримувалися та грошові кошти, що поверталися, а саме їх різниця.
Також звертає увагу суду, що подана в матеріали справи Виписка за договором б/н за період 25.07.2011 - 13.03.2023 років, підтверджує відсутність кредитної заборгованості, оскільки здійснені перерахунки грошових коштів, що отримувалися та грошових коштів, що поверталися, а саме їх різниця і виявляється, що всі взяті грошові кошти повернені.
Згідно з Випискою про рух коштів по карті за період 25.07.2011- 13.03.2023 роки за рахунок кредитного ліміту по картці банком на погашення не передбачених договором процентів і автоматичного списання кредитної заборгованості.
Враховуючи те, що відсотки, комісії, а також інші штрафні санкції (автоматичні списання) не могли нараховуватися відповідно до вищезазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, тому всі сплачені відсотки, комісії та автоматичні списання потрібно ідентифікувати, як повернення тіла кредиту, отже від безпідставно нарахованих 70 108, 53 грн слід відняти суму заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту 51 328, 76 грн., і таким чином залишок в сумі 18 779,77 грн. є переплатою відповідача за кредитним договором.
Виходячи з зазначеного, відповідач сплатив більше коштів, ніж отримав. Виходячи з того, що всі грошові кошти, що були сплачені відповідачем і направлені позивачем в рахунок погашення процентів, комісій штрафів, - не могли йти в рахунок таких процентів, комісій штрафів та інших складових оскільки відповідач не підписувала правила надання банківських послуг, де такі складові зобов`язання прописані, а відтак виходить, що такі грошові кошти могли йти лише в рахунок погашення тіла кредиту. 
Отже, тілом кредиту є сума грошових коштів, яка є різницею між тими грошовими коштами, які були отримані Відповідачем та тими грошовими коштами, які були повернуті відповідачем, розрахунок відносно чого зазначений вище. Таким чином, відповідач сплатив більше коштів, ніж отримав. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, умови договору порушив, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та  ОСОБА_1  25.07.2011 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів» шляхом підписанням позичальником Заяви, Анкети-Заяви, Паспортом споживчого кредиту, підтвердивши ознайомлення з умовами кредитування (публічна пропозиція), за умовами якого  ОСОБА_1  отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.  
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування, ОСОБА_1 упродовж від 25.07.2011 року до 26.12.2022 року змінювався кредитний ліміт і в період дії кредитного договору діяли 5 (п'ять) кредитних карток з різними термінами дії, що вказує на її цілковиту обізнаність про погоджені Умови та Правила кредитування, її згоду з такими умовами, а тому її доводи на простування вимог позивача про необгрунтваність розрахунку заборгованості з підстав її непогодження (не підписання) з умовами кредитування, не заслуговують на увагу.
Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору (а.с. 4-16, 17, 18, 19, 20, 21-24, 25-49, 50-51, 59-101).
За умовами укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.
Згідно умов кредитного договору позивач зобов'язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.
Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.4-16), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.
Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору.
Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, і тому сума боргу залишилась незмінною.
Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються.
Відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
Станом на 10.03.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 62 776 грн. 07 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 51 328 грн. 76 коп., 11 447 грн. 31 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.4-16).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача на спростовання позовних вимог не заслуговують на увагу, адже подавши розрахунок заборгованості, не підтвердив його правильність уповноваженою на те особою, а не погоджуючись із проведеним позивачем розрахунком заборгованості, із заявою про призначення експертизи до суду не звертався, а тому суд взяв за основу розрахунок, проведений позивачем, який містить деталізацією руху коштів по собовому рахунку позивачальника.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не підписані правила надання банківських послуг ні шляхом проставлення власноручного підпису ні шляхом проставлення кваліфікованого електронного підпису повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 25.07.2011 року №б/н, у розмірі 62 776, 07 грн. і 2 684 грн. судового збору
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами, положення ст.ст.1048,  1054 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                     

Судді: