П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/32040/23	

Перша інстанція: суддя Стефанов  С.О.,
повний текст судового рішення
складено 01.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з відмови, листом №1000-0219-8/149745 від 04.10.2023 року, у проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсійної виплати, з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року, без застосування обмеження розміру пенсійної виплати 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити порушене право ОСОБА_1 на отримання з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року, пенсійної виплати у нарахованому на відповідну дату розмірі, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, шляхом проведення відповідного перерахунку пенсійної виплати, з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
- допустити негайне виконання судового рішення, в частині проведення перерахунку пенсії за один місяць, в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року у справі № 320/9197/21, відповідачем було проведено перерахунок його пенсії з 01.01.2018 року виходячи з відсоткового значення розміру пенсії - 85%. Однак перерахована пенсія з лютого 2020 року по червень 2023 року фактично виплачується з обмеженням 10-кратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, станом на 01.02.2020 року, станом на 01.07.2021 року, станом на 01.01.2022 року, станом на 01.12.2022 року, та станом на 01.06.2023 року. На думку позивача, такі дії органу ПФУ є протиправними, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства, обмеження пенсії максимальним розміром є протиправними та такими, що порушує права позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні її перерахунку та виплати з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.
На вказане рішення суду відповідач – ГУ ПФУ у Київській області подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач у справі зазначає, що частиною 5 статті 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено максимальний розмір пенсії особам, які отримують пенсію відповідно до цього Закону. Указана норма передбачає, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 01.01.2016р. набули чинності норми ЗУ «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015р., відповідно до яких частину 5 статті 43 Закону №2262 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн. На підтримку вищевказаного обмеження максимальним розміром пенсії був прийнятий Закон України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774, який набрав чинності 01.01.2017р. та яким термін дії обмеження максимального розміру пенсії було продовжено до 31.12.2017р. 
Апелянт також погоджується з тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, - визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме - частини сьомої статті 43 Закону №2262. Однак, при цьому зауважує, що Рішення Конституційного Суду України набирає чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття. Відтак, оскільки Рішення №7-рп/2016 було оприлюднено за декілька днів до закінчення дії оспорюваних норм, та в указаному Рішенні не було зазначено умов його застосування у подальшому, то на думку скаржника, згадане Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 розповсюджує свою дію лише на період в часі з 20.12.2016 по 31.12.2016р. 
За вказаного, згідно доводів апеляційної скарги, станом на 20.04.2018р. до питань призначення (перерахунку) пенсії для осіб яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262 мають застосовуватись чинні нормативно-правові акти, а саме положення ч.5 ст.43 Закону №2262, яка на момент звернення позивача до суду з цим позовом неконституційною не визнана.
Крім того, скаржник звертає увагу на положення ст.2 ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668, яка передбачає обмеження максимального розміру пенсії в тому числі й щодо перерахованих пенсій. 
Окремо, апелянт вказує на те, що відповідно до Постанови КМ України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом №2262 до 01.03.2018р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним законом особам начальницького і рядового складу ОВС (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.01.2018р. урахуванням розміру посадового окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою на дату звільнення, що визначені станом на 01.03.2018р. відповідно до Постанови КМ України №704 від 30.08.2017р., здійснюється у 2019 року в розмірі 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018р. 
За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року у справі №320/9197/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 85% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року у справі №320/9197/21, відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року.
Головне управлінням Пенсійного фонду України в Київській області на заяву позивача яка зареєстрована 11.08.2023 року за вх..№23008Г/-1000-23, щодо запитаних розрахунків пенсії, повідомило що проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року з урахуванням раніше виплачених сум на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року у справі №320/9197/21 та сума доплати по перерахунку пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2019 становить 17655,11 гривень.
Також, згідно наданих позивачу та наявних в матеріалах справи відомостей здійснено перерахунок пенсії:
- з 01.02.2020 року підсумок пенсії (з надбавками): 27052,57 грн., розмір пенсії для виплати 16380,00 грн.;
- з 01.07.2021 року підсумок пенсії (з надбавками): 27138,97 грн., розмір пенсії для виплати 18540,00 грн.;
- з 01.01.2022 року підсумок пенсії (з надбавками): 27170,97 грн., розмір пенсії для виплати 19340,00 грн.;
- з 01.12.2022 року підсумок пенсії (з надбавками): 30899,28 грн., розмір пенсії для виплати 20930,00 грн.,
- з 01.06.2023 року підсумок пенсії (з надбавками): 32399,28 грн., розмір пенсії для виплати 20930,00 грн..
Не погоджуючись з вищевказаними перерахунками, вважаючи дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними та такими, що порушують конституційні права позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач здійснивши перерахунок проіндексованої пенсії позивача, всупереч нормам чинного законодавства виплачував таку перераховану пенсію із обмеженням максимального розміру.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам, а саме чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004 деталізовано нормами, Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до п. 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, викладено ч.5 ст.43 Закону № 2262-ХІІ в наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, ч. 5 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
У подальшому відповідно до підр. 3 п. 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12.04.2016 № 1080-VIII, ст. 43 Закону № 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті.
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
У пункті 2 резолютивної частини рішення № 7-рп/2016 вказано, що положення ч. 7 ст.43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів також звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Тобто, положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII та положення ч.1 ст.2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
При цьому положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що згідно з приписами статті 1-1 Закону №2262-XII, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В подальшому, частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII (у редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року) знову ж таки передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Однак, колегія суддів наголошує, що частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, норми ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, не відновлені, хоча внесені зміни стосовно продовження періоду тимчасового обмеження максимального розміру пенсії.
Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дає підстави для висновку, що у Законі № 2262-ХІІ відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Це означає, що протягом 2019 року та у подальшому ст. 43 Законі № 2262-ХІІ не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Відтак, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774 від 06.12.2016 року до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції.
Тож, з наведеного слідує, що зважаючи на визнання неконституційними положень ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, відповідач, здійснюючи в подальшому перерахунок пенсії позивача з обмеженням її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону № 2262-ХІІ.
Враховуючи викладене, оцінюючи доводи скаржника, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що внесені Законом №1774-VIII до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є повторним запровадженням регулювання, яке Конституційний Суд визнав неконституційним, а тому, ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Також, доцільне вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
В указаних рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним, здійсненим відповідачем всупереч нормам чинного законодавства.
Відтак, у суду першої були наявні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо виплати з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року пенсії із обмеженням максимальним розміром із зобовязанням ГУ ПФУ України в Київській області з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 грудня 2022 року та з 01 червня 2023 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст.9, 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року у справі №420/32040/23 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    О.О. Димерлій