ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/10/24	Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М. 	
Провадження № 22-ц/817/517/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 606/10/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Притула Оксана Богданівна на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року, ухваленого суддею Іванченко А.М., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Українська страхова група” до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:
у січні 2024 року ПрАТ “Страхова компанія “Українська страхова група”, звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у розмір 28 343,08 грн. 
В обґрунтування позову посилаються на те, що 18.02.2022 року у м. Тернопіль по вул. 15 квітня 1Г сталася ДТП за участю автомобіля марки «DAF CF 85430», державний номерний знак НОМЕР_1 , під за керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 607/3232/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що під часу руху автомобіля «DAF CF 85430», державний номерний знак НОМЕР_1 самовільно відкрився борт, внаслідок чого був пошкоджений транспортний засіб «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF CF 85430», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ». В свою чергу, на момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС». У зв`язку з чим, ПРАТ «СК «АРКС» на підставі акту огляду транспортного засобу від 21.02.2022 року, рахунку № Ф000026391 від 21.02.2022 року ТОВ "Алекс Со", страхового акту № ARX3193313 від 16.03.2022 року, ПрАТ «СК «APKC» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «АЛЕКС СО» в розмірі 30943 грн.08 коп. Після виплати страхового відшкодування, ПрАТ «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою № 4166/18/ЦВ від 30.05.2022 року про виплату страхового відшкодування за полісом EP207963070, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС» в розмірі 28343 грн. 08 коп. Також позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що відповідач керував транспортним засобом «DAF CF 85430», технічний стан якого не відповідав існуючим вимогам ПДР і даний факт установлено постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30.03.2022 року, тому відповідач повинен відшкодувати на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28343 грн. 08 коп. 
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року позовні вимоги ПрАТ “Страхова компанія “Українська страхова група” до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ “Страхова компанія “Українська страхова група” суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28343 грн 08 коп та сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Притула О.Б. просить змінити рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року, зменшивши розмір страхового відшкодування до мінімального.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача та подані ним докази, що підтверджують його майновий стан для зменшення регресного відшкодування, зазначивши, що наведені докази та обґрунтування не доводять матеріальне становище ОСОБА_1 .
Відповідач надав суду докази про те, що у нього на утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, на підтвердження чого ОСОБА_1 разом із відзивом на позовну заяву долучені копії свідоцтв про народження дітей.
Крім того, також було зазначено, що відповідач на даний час не працює, майно відсутнє, на підтвердження чого надано інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено про відсутність такого як у нього, так і в матері дітей. Зазначено також, що прожитковий мінімум, визначений Законом на 2024 рік на дитину віком до 6 років становить 2563 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років 3196 грн. Відтак, мінімального доходу відповідача не вистачає навіть на утримання його неповнолітніх дітей.
Разом із тим, інформація про наявність у відповідача неповнолітніх дітей та інформація про відсутність майна є доказами, які стосуються майнового стану особи.
При цьому, суд імовірно оцінив наявні докази як недостатні для обґрунтування позиції відповідача. Однак жодним чином не мотивував цього. Натомість позивач також не спростував наведеної інформації про скрутне матеріальне становище відповідача та не заперечив даного у судовому засіданні.
Крім того, вважає, у даній справі підлягає до застосування правовий висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, у якій зазначено, що тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин. Положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Притула О.Б. до суду апеляційної інстанції не поступав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 607/3232/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, за фактом того, що 18.02.2022 року у м. Тернопіль по вул. 15 квітня 1 Г сталася ДТП у зв`язку з тим, що відповідач керував транспортним засобом «DAF CF 85430», технічний стан якого не відповідав існуючим вимогам ПДР, внаслідок чого були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 47- 48).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF CF 85430», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР207963070 (а.с.6).
Майнові інтереси власника автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_2 були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС», що підтверджено договором добровільного страхування наземного транспорту № пл.201421 ак7ф від 02.07.2017 року (7-15).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Seat Leon, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ТзОВ “Порше Лізинг Україна” (а.с.16).
Відповідно до заяви про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 21.02.2022 року, водій який керував автомобілем Seat Leon під час ДТП — ОСОБА_2 звернувся до ТзОВ “Порше Лізинг Україна” із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с.17-18)
З акту огляду транспортного засобу від 21.02.2022 року автомобіль Seat Leon має пошкодження, а саме розбите заднє скло, розламаний спойлер кришки багажника (а.с.19).
На підставі акту огляду транспортного засобу від 21.02 2022 року, рахунку № НОМЕР_4 від 21.02.2022 року ТзОВ "Алекс Со", страхового акту № ARX3193313 від 16.03.2022 року, ПрАТ «СК «APKC» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТзОВ «АЛЕКС СО» в розмірі 30943 грн.08 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 877631 від 17.03.2022 року (а.с. 21-23).
ПрАТ «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою № 4166/18/ЦВ від 30.05.2022 року про виплату страхового відшкодування за полісом EP207963070, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС» в розмірі 28343 грн. 08 коп., що підтверджується платним дорученням № 32891 від 15.07.2022 року (24-26).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що відповідач керував транспортним засобом «DAF CF 85430», технічний стан якого не відповідав існуючим вимогам ПДР і даний факт установлено постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30.03.2022 року, яка набрала законної сили 11.04.2022 року.
Також не було взято до уваги клопотання відповідача про зменшення регресного відшкодування, оскільки ОСОБА_1 не було подано підтверджуючих документів про його майновий стан.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з абзацу «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
При цьому за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2004цс16, яка згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для судів.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Крім цього, частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища,
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 7 Постанови № 4 від 1 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Статтею 83 ЦПК України встановлено порядок подання доказів, зокрема відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений судом або законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежать від неї. 
Статтею 356 ЦПК України визначено, що докази, які підлягають оцінці чи дослідженню судом апеляційної інстанції та обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, мають бути зазначені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні ДПТ, у зв`язку із керуванням його транспортним засобом, технічний стан якого не відповідав існуючим вимогам ПДР. Страхова компанія ПрАТ «СК «УСГ» здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС» в розмірі 28343 грн. 08 коп., що підтверджується платним дорученням № 32891 від 15.07.2022 року, тому позивач вправі був звернутися із позовними вимогами щодо стягнення регресного відшкодування із відповідача.
Подаючи відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 просив при ухваленні рішення врахувати його матеріальне становище, вказуючи на те, що на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, а також те, що дохід його є мінімальним, жодного рухомого чи нерухомого майна за ним та за членами його сім`ї не зареєстровано, однак доказів того, що сплачує аліменти на дітей від першого шлюбу та те, який розмір його доходу відповідачем суду першої інстанції не було надано.
Представник відповідача — адвокат Притула О.Б. в апеляційній скарзі заявила клопотання про поновлення строку на подання доказів, приєднання їх до матеріалів справи, посилаючись на поважність причин неподання доказів ОСОБА_3 , оскільки такі були отримані після винесення рішення судом.
Колегія суддів вважає, що вказана причина неподання доказів у суд першої інстанції є неповажною, оскільки відповідач не заявляв в суді першої інстанції клопотання про витребування вказаних доказів і письмово не повідомив суд та не зазначив: доказ, який не може бути подано, а також не вказав причини, з яких доказ не може бути подано своєчасно та не надав докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
З огляду на те, що відповідачем не наведено обґрунтування неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, такі документи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Таким чином, відповідачем не доведено його скрутного матеріального становища, також відсутні докази, які б могли свідчить про наявність винятковості в обставинах життя відповідача, що перешкоджало б відшкодуванню шкоди в повному розмірі або поставить його у тяжке матеріальне становище. Той факт, що відповідач сплачує аліменти та має на утриманні малолітню і неповнолітню дитину, отримує заробітну плату у мінімальному розмірі, не має у власності транспортних засобів, не є винятковою обставиною.
Окрім того, безумовною підставою застосування приписів частини четвертої статті 1193 ЦК України є не лише наявність винятковості обставин справи, але й те, що відшкодування шкоди у повному розмірі або неможливе, або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище, що не знайшло свого підтвердження в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене, підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди в порядку ч. 4 ст. 1193 ЦК України, судом не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та їх правильність не впливають.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову в повному обсязі.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Притула Оксана Богданівна залишити без задоволення.

       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

       Судові витрати за розгляд в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         О.З. Костів

                                                                                        М.В. Хома