Справа № 338/1438/23 
Провадження № 22-ц/4808/571/24 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,  
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Даниліва Юрія Михайловича на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Битківським Л.М. 12 лютого 2024 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області,   
                                                               в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів  на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.09.2004 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено на проживанні з нею. 
На даний час вона не має офіційного доходу, проте син  знаходиться на її утриманні. 10.10.2019 року вони з відповідачем уклали договір про сплату аліментів у розмірі 300,00 доларів США щомісяця строком до 31.06.2020 року. В цей період син, з ініціативи чоловіка, пішов навчатися в Академічний ліцей-інтернат в м. Івано-Франківську в 9 клас на спеціалізацію «футбол», де проживав, харчувався, їздив на змагання, купував спортивне взуття, одяг та інше необхідне спортивне знаряддя. Після закінчення договору про сплату аліментів відповідач відмовився утримувати спільного неповнолітнього сина.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини до досягнення ним повноліття аліменти в розмірі 5 000,00 гривень. 
Згідно договору про надання освітньої платної послуги №116п від 09.08.2023 року, укладеним між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання Національного університету  фізичного виховання і спорту України» та замовником освітньої послуги ОСОБА_1 для здобувача освіти ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання для здобуття освітньо-професійного ступеня бакалавра денної форми навчання за спеціальністю 017 «Фізична культура і спорт» становить 49 800,00 грн: 2023-2024 навчальний рік – 16600,00 грн; 2024-2025 навчальний рік – 16600,00 грн; 2025-2026 навчальний рік – 16600,00 грн.
Зазначає, що відповідач більше 20 років проживає в Чеській Республіці та займається підприємницькою діяльністю (підготовчі та оздоблювальні будівельні роботи; купівля, продаж, управління та обслуговування нерухомості), про що свідчить витяг з реєстру підприємців від 31.08.2021 року. Цією діяльністю він займається з 15.05.2006 року.
Відповідно до витягу реєстру нерухомого майна м. Плзень Чеської Республіки від 15.11.2019 року, відповідач володіє двокімнатною квартирою в м. Плзень на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2019 року. Також отримує дохід від купівлі-продажу транспортних засобів на території Чеської Республіки.
На території України ОСОБА_2 має у власності будинковолодіння в селищі Солотвин Івано-Франківського району Івано-Франківської області площею 162,2 кв.м та земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також володіє транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер Т4», 2000 року випуску.
Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно, до закінчення ним навчання, починаючи з дня досягнення ним повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.1-3).
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто  з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно до закінчення навчання або досягнення ним віку 23 років. Стягнення аліментів розпочати з 15 вересня 2023 року. Стягнуто із ОСОБА_2   судовий збір у сумі 536,80 грн на користь держави (а.с.160-164).
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Данилів Ю.М.  подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не встановив необхідну сукупність юридичних фактів, при яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися, після досягнення повноліття.
Вказує,  що відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому сину за станом здоров`я та  у зв`язку з погіршенням матеріального стану.
Так, відповідно до виписки з медичної документації від 31.01.2024 року,  у відповідача діагностовано ішемічну хворобу серця, стан після інфаркту міокарда передньої стінки серця,  31.01.2019 року імплантовано стент,  стан після розриву медіального меніска, в плані – тотальне ендопротезування, яке призначене на 08/2024.
Наголошує, що стан здоров`я відповідача за останній  період значно погіршився, внаслідок чого він неспроможний у подальшому здійснювати підприємницьку діяльність, яка передбачає велике фізичне навантаження на суглоби ніг та серцево-судинну систему. Зважаючи на ці обставини, 05.02.2024 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з листа змін центрального реєстраційного місця Магістрату міста Плзень Торгівельного управління.
Вважає, що судом не дотримано вимоги ст.182 СК України, оскільки не враховано стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів при визначенні розміру аліментів.
На думку представника апелянта, оцінюючи письмові докази невідомого походження (ксерокопії документів, викладених іноземною мовою – довідки про підприємницьку діяльність відповідача, про право власності на квартиру в Чеській Республіці; договору купівлі-продажу в Чеській Республіці, де стороною виступає відповідач; виписки з банківського рахунку відповідача тощо), надані позивачкою, суд дійшов помилкового висновку, що сам факт постійного проживання ОСОБА_2 на території в Чеської Республіки, придбання та утримання житла, транспорту свідчить про достатній рівень його матеріального забезпечення.
Вважає, що рішення суду ґрунтується лише на припущеннях, а  не на встановлених обставинах справи.
Наголошує, що у власності відповідача немає нерухомого майна на території Чеської Республіки і транспортних засобів, що підтверджується випискою з кадастру нерухомості про стан реєстрації на 07.09.2020 року та витягом з реєстру наземних транспортних засобів від 27.10.2022 року.
Під час розгляду справи не долучено зазначені докази, оскільки оригінали цих документів знаходилися у відповідача в м.Плзень, Чеська Республіка.
Окрім того, позивачка з сином тривалий час перебували за межами України (в Чеській Республіці), де повнолітній ОСОБА_3 вів марнотратний спосіб життя, вживав спиртні напої, відвідував нічні клуби.
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивачки на його користь судові витрати (а.с.167-169).
Позивачкою ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним і обґрунтованим. Звертаючись до суду із даним позовом, вона скористалася своїм законним правом, передбаченим ст.199 СК України. Надані до матеріалів позову письмові докази підтверджують факт досягнення ОСОБА_3 повноліття та факт навчання у спортивному коледжі на денній платній формі навчання. Тобто, доведено факт продовження навчання та потреби у матеріальній допомозі повнолітньому сину, який продовжує навчання. Вважає, що нею подано достатні та достовірні докази на підтвердження зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю як на території Чеської Республіки, так  і в Україні, а також володіння рухомим і нерухомим майном, отримання прибутку від продажі автомобілів, володіння земельною ділянкою на території України. Просить звернути увагу  на той факт, що від дати подання нею позову (15.09.2023 року по 12.03.2024 року), тобто впродовж 5 місяців відповідачем не надавалося жодних доказів про свою неплатоспроможність, втрату роботи та важкий стан здоров`я. Просить рішення суду залишити без змін (а.с.191-193). 
Іншими сторонами відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що 09 вересня 2004 року зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №115.
За час перебування в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8). 
12 травня 2020 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області по справі №338/927/19 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. 
10 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір про сплату на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 300 доларів США, щомісяця, терміном до 31 червня 2020 року (а.с.12).
04 серпня 2020 року рішенням Богородчанського районного суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі п`яти тисяч гривень щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.9-11).
24 серпня 2023 року ОСОБА_3 виповнилось 18 років і, як зазначає позивачка, відповідач з того моменту припинив надавати будь-яку допомогу на утримання сина.
Відповідно до довідки №10 від 17 серпня 2023 року, виданої відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», встановлено, що ОСОБА_3 зарахований на навчання до вищезазначеного коледжу на денну форму навчання за освітнім ступенем «бакалавр» на основі освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб (наказ 81-с від 08 серпня 2023 року) (а.с.13).
Згідно договору №261/12Б від 07 серпня 2023 року про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» та позивачем для здобуття освіти ОСОБА_3 , останній зарахований на навчання до вищезазначеного коледжу на 1 курс, денну форму навчання за освітньо-професійною програмою 017 «фізична культура і спорт», для здобуття освітньо-професійного ступеня бакалавр (а.с.14).
Згідно договору про надання платної освітньої послуги №116п від 09 серпня 2023 року, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» та позивачем для здобуття освіти ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги складає 49 800 грн, із них: за 2023-2024 навчальний рік – 16600 грн; за 2024-2025 навчальний рік – 16600 грн; за 2025-2026 навчальний рік – 16600 грн (а.с.15).
Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 23 серпня 2023 року позивачкою сплачено вартість навчання ОСОБА_3 у коледжі фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України, відповідно до умов Договору від 09 серпня 2023 року за перший семестр 2023-2024 навчального року у розмірі 8300 грн (а.с.140).
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що дійсно в липні 2023 року завершивши здобуття освіти за рівнем молодшого бакалавра, подав документи до ВНЗ для продовження навчання з метою отримати закінчену вищу освіту. Ще до розриву стосунків між батьками батько підтримував його у виборі професії, обіцяв сприяти його розвитку і освіті. Однак, внаслідок того, що він підтримав матір у сімейних спорах, батько відвернувся від нього. Влітку 2023 року на канікулах він приїхав до Чеської Республіки, щоб відвідати матір та зустрітись із батьком. Але батько контакту з ним уникав. Через втрату паспорта вимушений був залишитись у Чеській Республіці до моменту виготовлення нового документа, тому перший семестр відвідував заняття та виконував навчальну програму дистанційно. В даний час повернувся до України і відновив денне навчання. Можливості поєднувати навчання з роботою на даний час не має, оскільки навчання за графіком розпочинається о 12 год., а також його фах поєднаний з необхідністю систематично відвідувати спортивні тренування, брати участь у змаганнях. Крім того, з метою отримання професійних навичок реабілітолога, він залучений до занять у Благодійній організації "Світла Надія", де займається з дітьми з інвалідністю. Разом з матір`ю проживає у квартирі, яка придбана обома батьками та оформлена на його ім`я, але витрати на утримання житла, комунальні послуги несе мати. Крім того, заняття спортом потребують посиленого харчування, придбання спортивного одягу та інвентарю. Тому підтримав позов матері про стягнення з батька коштів на своє утримання на час до завершення ним навчання.
В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач та відповідач не вирішили.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст. 182, 199, 200 СК України, встановивши, що позивач навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, виходячи з принципів справедливості та розумності, врахувавши обов`язок  обох батьків щодо утримання дитини, дійшов висновку, що сума аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 5000 грн до закінчення сином навчання, але не довше, як до досягнення ним 23 років, буде достатньою та посильною для відповідача.  
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дітей, які в силу поважних причин не можуть себе самостійно утримувати, забезпечення отримання повнолітніми дочкою, сином коштів, необхідних для її життєдіяльності, що обмежується розумним строко (до досягнення двадцятитрьохрічного віку, але не довше, ніж припинення навчання), оскільки на період навчання вони об`єтивно не можуть бути працевлаштованими на повний робочий день та мати самостійного заробітку, достатнього для задоволення їх потреб на достатньому рівні та потребують матеріальної допомоги з боку батьків.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що повнолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, оскільки самостійного доходу не має.
На час розгляду справи позивачу виповнилось 18 років, він продовжує навчання та являється студентом першого курсу відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» денної форми навчання, форма навчання - платна, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України).
Той факт, що апелянт не має постійного доходу, не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, колегія суддів виходить з   того, що відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фінансової забезпеченості відповідача (скрутного матеріального становища) не може свідчити про відсутність можливості надання утримання повнолітньому сину та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.  
Посилання відповідача на незадовольний стан здоров`я на основі поданих ним  документів не свідчить про неможливість останнього працевлаштуватися або виконувати будь-яку роботу, маючи на меті отримання доходу.  Зокрема, доказів того, що відповідач має стійку втрату працездатності (призначення йому групи інвалідності чи будь-яких документально підтверджених витрат на придбання ним ліків або оплати будь-яких видів лікування, перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, тощо). Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього такого стану здоров`я, який перешкоджає працевлаштуванню та наявності протипоказань до виконання певних видів робіт, наявності матеріальних витрат, пов`язаних із лікуванням. 
Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, врахувавши, що повнолітній син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд приймає до уваги, що хоча за станом здоров`я відповідач і не має визначених у медичних документах обмежень щодо виконання будь-яких робіт, але судом першої інстанції врахований його стан здоров`я при визначені розміру аліментів. 
З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючи доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що він має можливість надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, оскільки неспроможність надання допомоги в такому розмірі він не довів.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Доводи про те, що перебуваючи на території Чеської Республіки, син вів марнотратний спосіб життя не заслуговують на увагу, оскільки подані докази не підтверджують тих обставин, що повнолітній син має можливість забезпечувати себе самостійно у необхідному, наближеного до мінімального, для життя розмірі, на період навчання. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1ст.192 СК України).
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи про стягнення аліментів є малозначними справами, тому розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Даниліва Юрія Михайловича залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                                              І.О. Максюта
                                                                                                                        Л.В. Василишин
                                                                                                                        В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.