ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа №: 642/1696/24 Головуючий 1 інстанції: Ольховський Є.Б. 
Провадження №: 33/818/953/24 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.183-1 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2024 року  Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві  ОСОБА_1 , без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , з участю його захисника -  ОСОБА_3 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2024 року, - 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , офіційно не працюючого, адреса: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративне стягнення у вигляді ста двадцяти годин суспільно корисних робіт та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу №72647680 від 19.03.24 р. ОСОБА_2 вчинив правопорушення – несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків, або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та склала 210 782,74 грн. на користь стягувача ОСОБА_4 на її утримання за період з 30.08.2023 по 129.03.24., чим порушив ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 183-1 КУпАП.
ОСОБА_2 надав пояснення, в яких заперечував проти складеного протоколу, вважав його неправомірним та зазначив, що він не міг отримати виклик державного виконавця, оскільки в нього народилась дитина і він перебував з ними до моменту виписки. Вважає дії виконавця в частині самостійного тлумачення ним ЗУ «Про виконавче провадження» щодо порядку визначення сум заборгованості незаконними.
На думку суду першої інстанції, вина в діях ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, виконавчим листом від 25.07.23, постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.08.23, заявою ОСОБА_4 , викликом та актом державного виконавця, розрахунком заборгованості.
Таким чином, суд визнав ОСОБА_2 винним в порушенні вимог ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2024 року по справі № 642/1696/24 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт вказує, що суд першої інстанції фактично ухвалив судове рішення без проведення судового засідання та виклику ОСОБА_2 для надання пояснень чи реалізації інших своїх процесуальних прав, повно і всебічно не дослідив обставини справи, було неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції зазначає неправильну суму та період заборгованості. 
Додатково вказується, що судом першої інстанції не звернута увага на факт відсутності доходів за відповідний період, тому надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 не міг.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження 
В судовому засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явився, довірив представляти свої інтереси захиснику Москаль Г.С., яка вину в діях ОСОБА_2 не визнала та апеляційну скаргу підтримувала в повному обсязі, просила про скасування постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2024 року по справі № 642/1696/24 та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Окрім того захисник Москаль Г.С. вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2024 року винесена всупереч чинному законодавству, із порушенням матеріальних та процесуальних вимог закону.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Москаль Г.С., перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
Згідно ч.1 ст.183-1 КУпАП встановлено відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КУпАП, виступають суспільні відносини у сфері забезпечення і дотримання прав дитини та інших передбачених законом суб`єктів на матеріальне утримання з боку осіб, які в силу нормативних приписів зобов`язані таке утримання надавати.
З об`єктивної сторони адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу №72647680 від 19.03.24 р. ОСОБА_2 вчинив правопорушення – несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків, або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та склала 210 782,74 грн. на користь стягувача ОСОБА_4 на її утримання за період з 30.08.2023 по 129.03.24., чим порушив ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 183-1 КУпАП.
Додатково встановлено, що суд першої інстанції правильно звернув увагу те, що розмір заборгованості по аліментам нараховувався державним виконавцем згідно з ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, а долучені до пояснень квитанції на переказ готівки за виконавчим провадженням №72647839 не відносяться до виконання по виконавчому провадженню №72647680.
Крім того, апелянт не оспорює, що має заборгованість по аліментам, проте вважає що він не повинен її сплачувати, адже не мав доходів з травня 2023 року по березень 2024 року.
За нормами частин 1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Виходячи з диспозиції ч.1 ст.183-1КУпАП, не має значення, з яких причин особа не платить аліменти і чи були вони поважними, а достатньо лише факту несплати, який призвів до виникнення заборгованості у загальній сумі платежів понад шість місяців.
Таким чином, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.183-1 КУпАП, оскільки останній має заборгованість по аліментам, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Всі інші доводи правопорушника в апеляційній скарзі та його захисника в судовому засіданні не знаходять свого підтвердження і спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.
Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.
До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком на 120 (сто двадцять) годин, застосоване до ОСОБА_2 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення та правильно притягнуто ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП і його посилання на невідповідність висновків судді обставинам справи є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд-
ПОСТАНОВИВ : 
Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2024 року по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.183-1 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило