Дата документу 11.06.2024 Справа № 337/7161/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/7161/23                                                  Пр. № 22-ц/807/1069/24 	Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа:  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (а.с.1-18), в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з досягнення донькою повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_2 , та до закінчення навчання – 30.06.2027р., але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею, є студенткою Запорізького національного університету заочної форми навчання, стипендію не отримує, не працює, ніяких доходів немає. Донька повністю перебуває на утриманні позивачки. Позивачка працює неофіційно та отримує дохід близька 10000,00 грн. на місяць. Доходів позивачки не вистачає для забезпечення належного рівня життя доньки, при цьому вартість навчання доньки складає 13320,00 грн. на рік. До досягнення донькою 18-річного віку відповідач сплачував аліменти на її утримання за рішенням суду. Добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню доньку у період її навчання і він може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, оскільки працездатного віку, ніяких проблем зі здоров`ям не має, інших стягнень за виконавчими документами не проводиться.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції  ОСОБА_6 (а.с.19). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.23) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року (а.с.73-75) позов  ОСОБА_1  у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього доньки ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 11.12.2023 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років та за умови, що вона продовжуватиме навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави (ЄДРПОУ 37993783) судовий збір в сумі 1073,60 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги:
- позивач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_4  у своїй апеляційній скарзі (а.с.77-91) просила рішення суду першої інстанції у цій справі змінити, резолютивну частину рішення викласти в такій редакції: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з досягнення дочкою повноліття – з 11.12.2023 року і до закінчення навчання, до 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
-відповідач  ОСОБА_2  в особі представника ОСОБА_5  у своїй апеляційній скарзі (а.с.95-101) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.92). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами відкрито (а.с.104,120-121), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.105, 120-121).
Оскільки, згідно зі ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. В силу вимог ст. 19 ч. 6 п. 3 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів … якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно зі ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.126-132). Відповідач  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_3 не скористались своїм правом на подачу відзивів на вищезазначені апеляційні скарги у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. В автоматизованому порядку суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із перебуванням останньої у тривалій відпустці (а.с.166-167). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги сторін у цій справі підлягають залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови… За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі, керувався ст.182, 199-201 СК  України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 258, 263-265 ЦПК України, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Так, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Відповідно до ст. ст. 4- 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. ст. 12 - 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд першої інстанції правильно встановив, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюб, який на даний час розірвано, що ними не оспорюється (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).
Також суд першої інстанції правильно встановив, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 8), яка наразі є повнолітньою з 11.12.2023 року, зареєстрована (витяги з реєстру територіальної громади а.с. 17-18) та проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 (паспорт позивача з відміткою про реєстрацію а.с.6 - 6 зворот).
Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 було стягнуто аліменти до досягнення нею повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
На даний час ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу факультету іноземної філології Запорізького національного університету, навчається на заочній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (довідка а.с. 12).
Згідно з умовами договору про навчання №250/23-БЗ від 25.09.2023р. (копія а.с.10-11), який укладено між Запорізьким національним університетом, та вступником ОСОБА_3 , замовником ОСОБА_1 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 53280,00 грн., вартість за навчальний рік - 13320,00 грн. Договір підписано сторонами, зокрема, вступником та замовником - за допомогою електронного підпису.
Згідно з даними, які містяться у довідці Пенсійного фонду України (форма ОК-5) від 25.10.2023, відомості про суми заробітку  ОСОБА_1  відсутні з червня 2023 року (а.с. 13-16). 
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 08.12.2023р., ОСОБА_3 доходів за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2023 року не мала (а.с.22).
Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 наразі є внутрішньо переміщеною особою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32,35).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд першої інстанції правильно вважав доведеною ту обставину, що повнолітня донька сторін по справі – ОСОБА_3  у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батьків, оскільки навчається на заочній формі, навчання платне – 13320,00 грн. на рік, джерел доходу немає, потребує матеріальних витрат на їжу та одяг, придбання необхідних предметів та матеріалів для навчання.
Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку повнолітній доньці, яка продовжує навчання, не надає, фактично переклавши обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати доньку, яка навчається, винятково на мати – ОСОБА_1 , що не відповідає нормам закону.
При цьому, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання.
Також суд першої інстанції правильно врахував, що мати повнолітньої дочки ОСОБА_3 – ОСОБА_1 , з якою вона разом мешкає та на утриманні якої після досягнення повноліття фактично знаходиться, офіційно не працевлаштована, при цьому отримує дохід від неофіційної роботи, розмір якої за її поясненнями становить близька 10 тис. грн. на місяць, але вона в повному обсязі не має можливість надавати доньці достатню матеріальну допомогу, оскільки її доходів для цього недостатньо.
Суд першої інстанції також правильно вважав, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, може надавати доньці матеріальну допомогу, оскільки він працездатного віку, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за станом здоров`я або з інших причин не має можливості працювати та сплачувати аліменти, суду не надав. При цьому відповідно до пояснень представника відповідача у відзиві на позов, ОСОБА_2 лишеофіційноне працевлаштований, офіційнихдоходів не отримує.
Така обставина, як проживання позивачки ОСОБА_1 та доньки сторін ОСОБА_3 на даний час за межами України, а саме у Франції, на що посилався представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, суд першої інстанції правильно вважав таким, що не є підставою для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та не доводить, що у зв`язку з проживанням за кордоном, позивачка та донька сторін отримують допомогу, як біженці.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд першої інстанції правильно відповідно до ст.182, 200 СК України також врахував те, що інформація про незадовільний стан здоров`я доньки сторін в матеріалах справи відсутня, тобто вона має можливість працювати та отримувати дохід, водночас навчається заочно на контрактній основі, джерел доходу немає, тобто достатньо матеріально не забезпечена, а відповідач працездатний, про наявність інших утриманців та свій незадовільний стан здоров`я не повідомив, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження переліку та розміру своїх витрат, а відповідно не довів суду обставин, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у зв`язку з її навчанням.
Враховуючи зазначені обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно відповідно до вимог ст.182, 200 СК України вважав доцільним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно на увесь період навчання доньки, але не більше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років (11.12.2028 року).
Такий розмір аліментів, з урахуванням можливостей позивачки надавати доньці посильну матеріальну допомогу, на думку суду першої інстанції, забезпечить ОСОБА_3 достатній рівень життя на час навчання.
Розмір аліментів, що визначений позивачкою - 1/4 частина заробітку відповідача щомісячно, суд першої інстанції правильно вважав перебільшеним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст.182, 200 СК України.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги позивача у цій справі лише частково та згідно зі ст.430 ЦПК України  допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Доводи апеляційних скарг сторін є такими, що фактично дублюють доводи позовної заяви позивача (а.с.1-3) та відзиву відповідача (а.с. 44-48) у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позиції сторін у цій справі, яку кожна з них та їх представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторін, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Позивач та її представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача в частині його відмови. 
Так, в силу вимог ст. 6 ч. 1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повнолітня.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2 СК України). 
Повнолітня    ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже не є дитиною  в силу вимог ст. 6 ч. 1 СК України, а тому до неї вже не застосовуються вимоги ст. 182 ч. 2 СК України щодо вищезазначеного мінімального гарантованого розміру аліментів. 
Крім того, сторона позивача не довела належними допустимими доказами наявність у відповідача ОСОБА_2 можливості надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги від батька у тому числі, у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції у цій справі, а саме: 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, враховуючи, що, навіть, при сплаті аліментів на цю дочку, ще як неповнолітню, за іншим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2020 року в іншій справі ЄУН 337/658/20, відповідач ще станом на 11.12.2023 року мав заборгованість 8593,43 грн. (на підтвердження останнього саме позивач сама надала апеляційному суду вперше у цій справі до своєї апеляційної скарги відповідний розрахунок державного виконавця заборгованості по аліментам відповідача на неповнолітню дитину (а.с.89-90- якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах саме доводів апеляційної скарги сторони позивача). 
Відповідач та його представник також не надали суд першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі, та, в його спростування в частині задоволення.
Матеріалами цієї справи на доказами сторони відповідача ОСОБА_2 у цій справі не спростовується, що повнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною дитиною та, відповідно, єдиним утриманцем відповідача на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача суду першої інстанції не були надані).
Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження відсутності взагалі у нього будь - яких роботи та доходу взагалі на час розгляду цієї справи суду першої інстанції, у тому числі неофіційних, не надав (інформація про це відповідної державної податкової служби, УПСЗН, центру зайнятості тощо у цій справі відсутні).
Крім того, відсутність офіційної роботи у відповідача ОСОБА_2 також не свідчить про відсутність у нього будь - якого доходу взагалі та у тому числі від наявного у нього рухомого (автомобілю тощо) чи нерухомого майна (квартири, земельної ділянки тощо), у тому числі від здачі в оренду останнього і отримання орендної плати тощо (оскільки, відповідні витяги саме про відсутність взагалі у відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна у цій справі відсутні та стороною відповідача суду не надані, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №686/114/16-ц, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, за змістом якої: «… оцінюючи фінансове становище особи, … суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища…». 
Та, відповідно, стороною відповідача у суді першої інстанції у цій справі не спростовано належними, допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі, визначеному судом першої інстанції у цій справі, а саме: 1/8 частини його заробітку (доходу), як платника аліментів, щомісячно.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, стороною відповідача, як апелянта, апеляційному суду не надані.
Навпаки, доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі, можуть бути додані вперше стороною позивача, як апелянта, до її апеляційної скарги у цій справі докази (а.с.82-90), а саме: - договір дарування квартири від 03.10.2001 року на користь відповідача ОСОБА_2 № 23, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с.83), та на яку у тому числі накладався арешт державним виконавцем (а.с.84) під час виконання рішення суду про стягнення аліментів цього боржника на цю дочку, коли вона була ще неповнолітньою (а.с.85-86), оскільки останній мав заборгованість по аліментам (а.с.87-90), та яка була продана лише 24.01.2024 року ОСОБА_7 (а.с.82), тобто після подачі позову позивачем у цій справі 08.12.2023 року (відмітка суду на позові – а.с.1).
Цими доказами лише додатково підтверджується правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг сторін не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови сторонам у задоволенні їх вищезазначених апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції у цій справі, останні не мають права на компенсацію за рахунок будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду у цій справі, може бути у подальшому змінений (зменшений, збільшений) в порядку ст. 192 СК України чи стягнення останнього може бути взагалі припинено за відповідним позовом одержувача чи боржника окремо від цієї справи в разі зміни обставин, які стали підставою для його визначення судом за вищезазначеним рішенням у цій справі. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2  в особі представника ОСОБА_5  залишити без задовлення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 11.06.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Подліянова Г.С.	Трофимова Д.А.